Telo bivšeg predsednika Srbije počiva ispod lipe u dvorištu porodične kuće u Požarevcu, ali njegov mozak je po svemu sudeći ostao u Hagu. Više osoba koje su u vreme Miloševićeve smrti radile za Međunarodni krivični tribunal za ratne zločine u bivšoj Jugoslaviji potvrdilo je za BBC priču o kojoj se godinama šuškalo u hodnicima Tribunala: da je telo isporučeno porodici, ali je mozak zadržan na Holandskom forenzičkom institutu u Hagu
Telo Slobodana Miloševića je, u okviru istrage koju je u paralelno sa holandskim vlastima sproveo Tribunal, podvrgnuto autopsiji i nakon toga u zatvorenom kovčegu predato Miloševićevom sinu Marku, koji je doleteo iz Moskve da ga preuzme. Međutim, za dubinsku toksikološku analizu mozga koju su holandski patolozi želeli da obave bilo je potrebno više vremena, tako da je mozak navodno ostao u Institutu. Neki otrovi, naime, brzo se razgrađuju u organizmu, ali njihovi tragovi ostaju u moždanom tkivu.
„Sećam se da je Miloševićevo telo u martu 2006. vraćeno u Srbiju bez mozga“, rekao je za BBC Kristijan Šartije, koji je u to vreme bio portparol Tribunala.
foto: a. anđić…prenos tela u Srbiju;…
„Ne znam šta je bilo posle – da li je mozak vraćen porodici ceo ili u delovima, ili je ostao na Institutu, ili je uništen“, kazao je on.
Isto smo čuli i od Florans Artman, koja je 2006. bila portparolka glavne tužiteljke Tribunala Karle del Ponte.
„Zbog strogih holandskih zakona o privatnosti nismo mogli da proverimo da li je u Hagu ostao samo mozak ili još neki delovi tela. Takvu informaciju mogu da dobiju samo holandski ili srpski državni organi ili članovi porodice“, ispričala je ona.
Obratili smo se i Holandskom forenzičkom institutu.
„Nažalost, nije nam dozvoljeno da dajemo informacije o pojedinačnim slučajevima, osim na zahtev ovlašćenih pravnih lica“, napisala je u odgovoru na pitanje novinara BBC Niki Džensen, portparolka Instituta.
„Uopšteno govoreći, međutim, Institut ima pravo da zadrži određene uzroke radi daljih pretraga, na primer, za toksikološke analize“, poručila je ona.
…Holandski forenzički institut
SMRT U ĆELIJI: Milošević je u subotu ujutru, 11. marta 2006, pronađen mrtav u ćeliji pritvorske jedinice, koja se nalazi u haškom predgrađu Sheveningen.
Telo je pronašao stražar, koji je nakon bezuspešnog pokušaja reanimacije obavestio nadređene da je pritvorenik preminuo. Nakon što je smrt potvrdio i glavni lekar pritvorske jedinice, doktor Paulus Falke, ćelija je zapečaćena. S obzirom da je bio vikend, prošlo je nekoliko sati dok se nije pojavio holandski sudski veštak, koji je potpisao osmrtnicu.
Miloševićevo telo potom je prevezeno u Holandski forenzički institut (NPI), jednu od najuglednijih institucija te vrste u svetu. Isti Institut bio je angažovan u vezi sa okolnostima smrti novinarke Dade Vujasinović i u nekim drugim slučajevima.
Uznemiren zbog glasina da je Milošević otrovan, koje su počele da kolaju u medijima čim je vest o smrti objavljena, predsednik MKTJ Fausto Pokar naredio je opsežnu istragu koju je poverio sudiji Kevinu Parkeru.
Rezultati istrage, koja je vođena paralelno sa istragom holandskih vlasti, objavljeni su u maju 2006. i mogu se naći na sajtu http://www.icty.org/x/cases/slobodan_milosevic/custom2/en/parkerreport.pdf
Od čega je Milošević umro?
Prema Parkerovom izveštaju, Milošević je umro između 7.30 i 8 sati ujutru, malo više od sat vremena pre nego što ga je stražar pronašao.
Patolozi su utvrdili da je smrt nastupila usled srčanog udara, prouzrokovanog dugogodišnjom hipertenzijom i zadebljanjem srčanog mišića leve komore. Toksikološkom analizom pronađeni su tragovi preparata za snižavanje pritiska koji su Miloševiću bili prepisani, ali i nekih drugih lekova – uglavnom sedativa – koje je uzimao na svoju ruku.
Ništa od toga, međutim, nije moglo da izazove srčani udar, tako da je konačan zaključak da je smrt bila prirodna.
„Nikakav otrov, niti bilo koja hemijska supstanca koja bi mogla da dovede do smrti nisu nađeni u telu… Nisu uočeni ni tragovi nasilja“, kaže se u izveštaju (strana 12).
Istraga je opovrgla i tezu da se Milošević sam ubio.
„Nijedna osoba koja je u danima pre smrti imala kontakt sa Miloševićem nije uočila bilo šta što bi ukazivalo na rizik od samoubistva ili samopovređivanja. Objektivne okolnosti pod kojima je telo nađeno, kao i rezultati autopsije, ne daju osnova za mogućnost samoubistva“, naveo je sudija Parker.
VISKI, CIGARETE I PILULE: Iako je istraga pokazala da se ne radi ni o ubistvu ni o samoubistvu, konstatovano je da je Milošević nehotice sam doprineo svojoj smrti i to na dva načina: nije slušao savete lekara i poigravao se lekovima.
Ne samo što je uporno odbijao da drži dijetu, nego je nastavio da puši, izbegavao fizičke aktivnosti i konzumirao alkohol koji su mu krišom doturali u ćeliju.
To nije bilo teško izvesti, jer su članovi Miloševićevog pravnog tima često donosili kolica prepuna dokumentacije, a stražari ih nisu detaljno pretresali da ne bi ugrozili poverljivost odbrane. Sem toga, Milošević je povremeno umesto preparata koji su mu bili prepisani uzimao pilule koje je nabavljao na svoju ruku. Tako je, navodi se na strani 34 izveštaja istražne komisije, pretresom prostorije koju je Milošević koristio za pripremu odbrane 4. jula 2004. pronađena boca viskija i dve kutije tableta koje mu nisu bile prepisane: midalozam (pilule za spavanje) i prezepam (sredstvo za umirenje). Oba leka su proizvedena u Srbiji.
Skoro dve godine kasnije, u februaru 2006, kod Miloševića su ponovo nađeni isti lekovi, u koverti na kojoj je pisalo „Miša“.
Istragom je utvrđeno da je lekove u pritvorsku jedinicu uneo advokat Dragoslav Ognjanović Miša, koji je u to vreme zastupao Miloševića. Ognjanović je ranije ove godine ubijen u mafijaškom obračunu koji po svemu sudeći nije u vezi sa Miloševićevim slučajem.
POKUŠAJ PUTA U RUSIJU: Uobičajeni koktel lekova koji su Miloševiću prepisali haški lekari u početku su dobro delovali, ali je, u mesecima koji su prethodili smrti, sve češće dolazilo do naizgled neobjašnjivih skokova krvnog pritiska.
Milošević je, tvrdeći da u Hagu ne prima adekvatnu terapiju, u decembru 2005. zatražio da ga privremeno prebace na lečenje u Rusiju. Grupa ruskih lekara koja ga je na njegov zahtev pregledala podržala je taj zahtev.
Sudsko veće MKSJ je to odbilo, a na odluku je presudno uticao rezultat jedne analize krvi, rađene kratko vreme nakon Miloševićevog zahteva da se leči u Rusiji. Kako Milošević nije reagovao ni na pojačane doze lekova za snižavanje pritiska, naručene su dodatne analize i one su u januaru 2006. pokazale prisustvo rifampicina, retkog antibiotika koji se koristi za lečenje lepre i tuberkuloze. Taj lek se ne prepisuje nigde u Evropskoj uniji, ali ima osobinu da poništava dejstvo lekova za snižavanje pritiska.
Milošević je u pismenoj izjavi, kao i u pismu koje je tri dana pre smrti uputio ruskom Ministarstvu spoljnih poslova, negirao da je uzimao rifampicin, tvrdeći da mu ga je neko dao bez njegovog znanja.
Sudije mu nisu poverovale, jer rifampicin boji mokraću pacijenta u jarkocrvenu, što bi Milošević svakako primetio i tražio bi pomoć lekara – osim u slučaju da ga je sam uzeo.
Do danas nije utvrđeno ko je uneo ovaj antibiotik u pritvorsku jedinicu. Rezultati finalne autopsije, međutim, nisu ukazali na značajno prisustvo ovog medikamenta u tkivu.
Milošević se žalio na odluku da mu se ne dozvoli lečenje u Rusiji, ali je umro pre nego što je žalba razmotrena.
foto: a. anđićDA LI ĆE BITI EKSHUMACIJE: Grob Slobodana Miloševića
TRAGOM KOVČEGA: Miloševićev sin Marko je 14. marta, tri dana posle očeve smrti, doputovao iz Moskve i preuzeo telo iz Holandskog forenzičkog instituta. Bio je u pratnji pravnog tima i grupe ruskih lekara.
„Moj otac nije umro, on je ubijen“, rekao je novinarima AFP Milošević mlađi kada je sleteo na amsterdamski aerodrom, ali potom više nije davao izjave za medije.
Ruski lekari su odgledali video snimak preliminarne autopsije (koja nije uključivala mozak) i pregledali telo pre nego što je prebačeno u limeni sanduk, koji je potom odvezen na aerodrom i smešten u posebnu prostoriju.
Marko Milošević je odbio da gleda snimak, ali izvor BBC koji je želeo da ostane anoniman kaže da je nakon što je stigao na aerodrom proveo oko tri sata sam uz otvoreni sanduk sa očevim lešom. Tek nakon toga i neophodnih carinskih formalnosti, sanduk je zavaren i ukrcan u avion za Beograd.
Tamo su ga dočekali Miloševićevi prijatelji i saradnici, a Miloševićev sin se vratio u Moskvu, gde ima status političkog azilanta.
Po dolasku u Beograd, posmrtni ostaci bivšeg predsednika Srbije prenoćili su u jednoj privatnoj mrtvačnici na periferiji grada, jer su nadležni organi odbili da ga prime. Sanduk ni tamo nije otvaran, premda su se već pojavile teorije da je Miloševićeva smrt lažirana i da je on tajno prebačen u Moskvu.
„Postoje razne gluposti, ali zamislite da je otvoren kovčeg. Milošević je već osam dana mrtav“, rekao je novinarima televizije B92 Miloševićev saradnik i visoki funkcioner Socijalističke partije Srbije Zoran Anđelković, 18. marta, na dan sahrane.
„Mi smo čak mislili da promenimo kovčeg, ali pošto je vršena obdukcija, to je limeni kovčeg unutra“, kazao je on.
Nakon što je nekoliko sati bio izložen na platou ispred Savezne skupštine, kovčeg je vozilom privatnog prevoznika prebačen u Požarevac i Milošević je sahranjen u dvorištu porodične kuće.
„Niko nije mogao da pogleda u kovčeg jer je bio ‘zašvajsovan’. Niko to ne može, sanduci su uvek zatvoreni na poseban način“, izjavio je autoprevoznik Radiša Mihajlović Drnda, koji je lično vozio mercedes sa posmrtnim ostacima.
I on je odbacio teoriju da Milošević nije bio u kovčegu.
„Naravno, svi su me pitali za njegovo telo, ali, ne, nisam ga video… Verujte, kad sam ga podizao i nosio, osećalo se i videlo po teretu i svemu da jeste unutra. Te priče da je živ negde u Rusiji – mislim da nisu tačne“, rekao je Drnda za portal Telegraf.rs.
Šta dalje?
Na potezu su sada državni organi i Miloševićeva porodica. Marko i supruga Mira Marković su još u Moskvi kao političke izbeglice, a ćerka Marija živi u Crnoj Gori.
Bilo ko od njih može da zatraži od Holandskog patološkog instituta da im kažu šta je od Miloševićevih ostataka ostalo u Hagu, a mogu i da zatraže ekshumaciju.
Ekshumaciju, odnosno iskopavanje sanduka može da naredi i opština Požarevac, na osnovu toga što je Milošević sahranjen mimo Člana 2 Zakona o grobljima i posmrtnim ostacima, koji izričito propisuje da se umrla lica ne mogu sahranjivati van groblja.
Dok se nešto od toga ne desi, misterija Miloševićevog mozga ostaće nerešena.
tekst je preuzet sa portala BBC na srpskom www.bbc.com/serbian
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
Politika Aleksandra Vučića i on sam našli su se u žestokoj manjini uprkos danonoćnim propagandnim aktivnostima. Sam je sebe uvukao u riotintovsku klopku, zavadio se sa rođenim biračkim telom, pa čak ni neki njegovi stranački dužnosnici nikako nisu srećni zbog rudnika litijuma. Govore to novinarima off the record. Čak je uspeo da praktično okrene protiv sebe i šumskog čoveka Emira Kusturicu, a za to se baš valjalo potruditi
Najveći protest protiv kopanja litijuma, prema oceni Arhiva javnih skupova, održan je u Kniću, gde se okupilo oko 300 građana, što bi bilo kao 191000 u Beogradu. Ipak, najveće iznenađenje bio je skup u Rači, mestu u kome su na decembarskim izborima učestvovale samo dve liste – Srpske napredne stranke i Socijalističke partije Srbije – i u kome opozicije nema ni u tragovima. Tamo se protiv litijuma okupilo oko 400 ljudi
U ponedeljak se obeležavao Svetski dan mladih. U tom trenutku, Ivan Bijelić, Nikola Ristić i Jevđenije Dimitrijević su u zatvoru “Padinska skela”; nekoliko dana ranije, premijer Vučević je napao studentkinju Milu Pajić, koja je govorila na protestu u Novom Sadu, iznevši niz uvreda na njen račun
Izveštaj o radu Inspektorata za rad za 2023. godinu pokazao je da su inspektori rada prilikom izvršenih inspekcijskih nadzora zaticali na radu “na crno” strane državljane. U kakvim uslovima rade i koliko često inspekcija rada proverava status stranih radnika
Da li uobičajeni izazovi roditeljstva mogu da se sažmu u onih pet minuta u kolima kada, posle posla, skupljate snagu pre nego zakoračite ka vrtiću da pokupite svoje dete? Ili u onom brzom ispijanju kafe, kada se pravi plan kako sve da se stigne, a da se dovoljno posvetite deci? Ili u neprestanom strahu da li ih dobro odgajate? A tu je još jedan krupan izazov – čitav paket koji donosi novo doba, oličen u digitalnim uređajima i eri ekrana, društvenim mrežama i igricama
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!