Približite se glavnim koncertnim poprištima širom razvijene Evrope leti, slalomom među nekoliko najvećih džez festivala obezbedićete sebi ogromno uživanje
UMBRIA DŽEZ FESTIVAL: Džo Lovano i Henk Džons Kvartet
Ako svoju ljubav prema popularnoj muzici posebno prema džezu i bluzu uspete da provučete kroz nimalo lake kvalifikacije – čitaj: novac, vreme, vize… – i približite se glavnim koncertnim poprištima širom razvijene Evrope leti, slalomom među nekoliko najvećih džez festivala obezbedićete sebi ogromno uživanje ali i uvid u organizaciju, posao, kulturu, turizam… kakve kod kuće srećete tek u tragovima ili nagoveštajima.
JAZZÀVIENNE: U Vjenu (Vienne) nedaleko od dvomilionskog Liona u Francuskoj mogli smo se uveriti da pare nisu jedini uslov lagodne proizvodnje/potrošnje kulturnih dobara. Cela pokrajina Izer na mnogo načina, nebudžetski podržava JazzàVienne, od Alpa niz šumadijski izdašnu dolinu Rone ka Sredozemlju. Vinari i farmeri s okolnih padina domaćinski izdašno zalivaju i pothranjuju manifestaciju, a gradić od 35.000 stanovnika tokom petnaestak dana ne zabavlja samo provincijske buržuje, nego za sevap široj zajednici ugosti i više od 100.000 posetilaca. Prvorazredni godišnji događaj, ponajviše za turizam regije – jer, kako bi većina nas ikad čula za Vjen?
Vjen s okolinom ima da ponudi znatno više nego što u ovom tekstu možemo da navedemo. JazzàVienne nije samo najveći evropski džez festival na otvorenom, već se i održava u jednom od najlepših i najprijatnijih prostora koji se u ove svrhe koriste: osim antičkog teatra koji prima do 8000 posetilaca, tu su parkovi i trgovi sa rimljanskim iskopinama i bez njih, za popodnevne koncerte, malo pozorište u kome je radio i Molijer, za klupske, ponoćne nastupe. Produkcija je tako kvalitetna da čak i sa najjeftinijom ulaznicom dobijate nesmetan vidik, odličan i dovoljno jak zvuk, lak pristup, zajamčeno mesto, potpunu bezbednost, mogućnost da troškarite na sitnice, i uopšte normalan, ljudski tretman. Policija je gotovo nevidljiva a među redarima praktično pola devojaka: obezbeđenje je uočljivo ali fizičkih dodira s publikom praktično i nema, više rade kao razvodnici; nikakve sile jal’ prisile ni u najavi, izgleda da dolaze isključivo kulturni ljudi.
Pravilno postavljen naspram sve manje popularnog previše mondenog džez festivala u Nici, ovaj u Vjenu uveliko je najbolji u Francuskoj i jedan je od najjačih u Evropi. Čak ima i nekoliko redovnih britanskih izveštača za specijalizovana muzička glasila, a to, u inat poslovičnom međusobnom natezanju ljubitelja belog luka i ovsene kaše, dovoljno govori.
NORTHSEAJAZZFESTIVAL:. Sa više od 70.000 posetilaca tokom tri dana NorthseaJazz festival je najveći evropski događaj svoje vrste u zatvorenim prostorima. U Evropi ovaj festival je rodonačelnik muzičkih manifestacija gde se i više od tuce(ta) programa odvija istovremeno, na isto toliko pozornica u kongresno-sajamskom kompleksu. No, zaokruživši prvih 30 godina Northsea mora da se seli, i to u sličnu grupu objekata u nedalekom Roterdamu, jer će haški biti delimično rušeni i renovirani. Ovaj visokokomercijalizovan i namerno pretrpan festival, uprkos programskim preklapanjima višestruka je suprotnost džez srodnicima u Vjenu i Peruđi, na primer. Sve je sabijeno, čula su pretovarena, pažnja rastrzana, neočekivano od odlično organizovanih Holanđana. U hodnicima i prolazima između najatraktivnijih koncerata publika se gotovo guši a svakako guša, krkljanac ne prestaje do najsitnijih sati kad spadate s nogu nosom u jastuk. Ipak, sve funkcioniše s minimalnim kašnjenjima i izmenama, a najviše prija sveprisutna raznolikost posetilaca, za Stari svet krajnje šarenilo po rasi/boji, uzrastu, stilu, ukusu…
NorthseaJazz festival je kao cela, i to natprosečno bogata, koncertna sezona u Beogradu, stisnuta u jedva proširen vikend. To vas udara na slatke muke, čega se odreći i šta propustiti. Zabrinjavajućom lakoćom sa svog nedavno neizvodivog spiska atrakcija oljuštite one koji vam se ni kod kuće nisu dopali (Zavinul Sindikejt, pih; Bili Cobam spektrum bend, ko to da rizikuje; Omara Portuondo, ah; stari duvači Dž. Brauna – Mejsio Parker, Pi Vi Elis, Fred Vesli, idi mi – dođi mi; Al Žaro, fuj…), pa one koji su vam se dopali ali ne toliko da biste nešto drugo/novo žrtvovali kako bi ih videli ponovo, onda one koji vam odavno nisu ni važni ni zanimljivi (Džordž Benson, npr.), itd. Naravno, shvatite i da je nemoguće stići do svih davnih rokerskih ljubimaca kao što su obnovljeni Soft Mašin i (pojedinačno) fokusirani Jan Akerman, Tijs van Lir, Filip Katrin. A nešto vas ipak zadrži kod Ibrahima Ferera. I malo se čudite što u ovakvoj konkurenciji istinska diva glavne struje džeza Dajen Rivs – posebno kad nema novi album/motiv – ne zvuči baš izuzetno. I žalite što ste se zatekli na koncertu nategnutog, obamrlog Tonija Beneta, pitajući se kako su njega mogli da smatraju Sinatrinim suparnikom – pa ovaj ne svinguje ni zeru, i svojim aranžmanima guši orkestar Kaunt Bejzija koji ga prati!
Festival NorthseaJazz je prezreo, sa stotinama izveštača koji se tamo roje više mu nije potrebna ni promocija; najgore će biti ako promeni samo mesto, i ništa drugo. Nadajmo se da će selidba nužno uticati i na koncepciju ovog festivala, inače džaba skromni spomenik osnivaču Polu Eketu, uz zahvalnost što je Hag učinio svetski poznatim.
Ibrahim Ferer
UMBRIAJAZZ: Treći među recimo glavnim evropskim džez festivalima svakog leta je svakako UmbriaJazz u Peruđi, starom etrurskom gradu. Između dva mora, na vrhu brda opasan zidinama, očuvan i zavodljiv, s velikim univerzitetom i jednim manjim za strance, dakle arhitektonski starinski i pomalo mediteranski, a demografski mlad i globalizovan. U prestonici pokrajine Umbrija, desetak dana festivala deluje i kao karneval, s mnogo svirki po trgovima, ulicama, parkovima i unutar tvrđave. Nastupi se uglavnom održavaju od podneva do večeri i to u dva prekrasna mala pozorišta. Podno zidina, međutim, slikovito je ograđena glavna arena sa 4000 sedišta, Santa Đulijana.
Osobenost festivala Umbria je da manje popularni učesnici nastupaju i u vinarijama, tavernama, barovima… a oni srednjeg ranga i u usponu po pomenutim patiniranim teatrima, po nekoliko dana zaredom. Ipak, Umbria ne vezuje uživanje u džezu za vino, već za čokoladne bombone „Baci“, (poljupci, it.)
A pri areni u montažnom „džez selu“ banku drži veseli Rokin Dopsi, ali junior; u pozorištancima se lako možete podsetiti arhivskog fankija uz pionira sintisajzera Eumira Deodata i mlađahnu pratnju. Živ je i kultni orguljaš Dr. Loni Smit kog su nemilosrdno semplovali u nabeđenom esid-džezu prošle decenije. Zagriženi pobornici ovog nosoroga među klavijaturama svraćali su i na drugi Hamond-trio, Džoija di Frančeska: loptasti Italo-Amerikanac je ritam i bluz standarde Djuka i Fetsa i svog uzora Džimija Mekgrifa prošarao s ono malo reči babinog jezika što još pamti.
Vodeći džez festivali u Evropi otvarali su svoju koncepciju ka svim muzikama s kojima se džez uplitao, ne samo zbog zaista podsticajnog priliva npr. etno zvuka, svakojakih folklora, čijem su proboju znatno doprineli nego i iz prozaičnih razloga. Ponekad je to vodilo zaboravljanju džeza, odustajanju od prvobitnih stremljenja kao u slučaju elitnog festivala u Montreu (Švajcarska), koji je nedavno čak pošteno i izbacio termin „džez“ iz svog naziva, pouzdajući se u rok zvezde i kabaretski šou-biznis naslonjen na druge medijske manifestacije u istom gradu. Ali u srećnijoj varijanti služi preživljavanju samog džeza u užem smislu reči, tamo gde nema dovoljno publike da isplati stilski uzak festival. Na samom početku devedesetih SummertimeJazz, Blues & WorldMusic… u Beogradu bio je takav pokušaj, uništen raspadom Jugoslavije. Utoliko je bilo bizarnije u italijanskim medijima pratiti jalovu polemiku je li dobro i opravdano što je koncert Eltona Džona uvršten u Festival u Umbriji.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Osećali smo da nečemu dolazi kraj. Naravno, niko od nas nije znao šta nas čeka, naročito ne da će se sve tako krvavo raspasti, ali da će sve biti drugačije – to se osetilo u vazduhu. I Titova smrt se desila upravo na početku te dekade. Mislim da je među nama postojao iracionalni osećaj ‘sad ili nikad’”
“Hoćemo da napravimo veliki nezavisni teatar, da radimo ono što mi hoćemo, što druge kolege hoće... A o tome kakva je situacija na nezavisnoj sceni najbolje govori to što nam je Ministarstvo za kulturu za ovaj projekat dalo dve hiljade evra bruto, to je hiljadu i osamsto neto”
"Najveća pretnja srpskom jeziku nisu nekakve mračne strane sile poput latinice, anglicizama ili interneta, nego tvrdokorna domaća nepismenost i nekultura", rekao je pre koju godinu Ranko Bugarski u razgovoru za „Vreme“
„Ljudi su toliko puni straha da pravo na svoje mišljenje odbijaju u startu. Oni hoće da svoju krivicu podele sa drugima, da ne preuzimaju odgovornost, u jednoj neodređenosti hoće ljudi da žive“
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!