U subotu, 14. februara, u okviru proslave dvestote godišnjice Prvog srpskog ustanka i stvaranja moderne srpske države, u Narodnom pozorištu u Beogradu biće premijerno prikazan film ŽivotidelabesmrtnogvoždaKarađorđa, proizveden 1911. godine u režiji Ilije Stanojevića. Ovaj prvi srpski igrani film, nedavno pronađen i restauriran, koji po svemu može da se poredi s najznačajnijim svetskim filmskim ostvarenjima svoga vremena, na beogradskoj premijeri biće "ozvučen" muzikom koju je za ovu priliku komponovao Vladimir Pejković, a koju će kao "pratnju" filma uživo izvesti Orkestar Narodnog pozorišta
Bilo je odavno poznato, još od vremena neposredno posle Prvog svetskog rata, da je prvi srpski igrani film Karađorđe bio snimljen 1911. godine. O tome su postojali podaci u štampi, objavljivana su i glumačka sećanja, ali je sam film postepeno potisnut u zaborav. Posle 1928. godine bioskope Kraljevine Jugoslavije osvojili su strani zvučni filmovi, koji su ugušili sve pokušaje domaćih pionira filma da stvore nacionalnu proizvodnju.
Tek je posle 1945. godine, u okviru nove, od strane države organizovane domaće kinematografije, otpočelo i istraživanje naše filmske prošlosti. Posebno posle osnivanja Jugoslovenske kinoteke 1949. godine – jer je jedan od njenih zadataka bio i proučavanje istorije domaćeg filma.
POTRAGAZAKARAĐORĐEM: O snimanju i prikazivanju filma Karađorđe iz 1911. godine znalo se dosta na osnovu sekundarnih izvora, ali je nedostajalo najbitnije, a to je sam film, čitav ili bar neki delovi. Tako je od početka šezdesetih godina prošlog veka počelo uporno traganje za Karađorđem, kako u zemlji tako i u inostranstvu, ali bez rezultata. Postepeno smo se mirili s mišlju da je prvi srpski igrani film zauvek izgubljen. I onda – iznenadno veliko otkriće, svakako epohalno za istoriju srpskog filma. Upravnik Filmskog arhiva Jugoslovenske kinoteke Aleksandar Erdeljanović je od svog bečkog kolege Nikolausa Vostrija saznao početkom jula 2003. godine da se u Austrijskom filmskom arhivu (Filmarchiv Austria) od pre nekoliko godina u jednom otkupljenom fondu nalaze i neki stari srpski filmovi. Prema usmenom opisu, odmah je shvatio da je među njima i Karađorđe. Ubrzo zatim, 16. jula 2003, Erdeljanović i direktor Jugoslovenske kinoteke Radoslav Zelenović su u Austrijskom filmskom arhivu identifikovali ne samo prvi srpski igrani film iz 1911. već i još neka ostvarenja značajna za prošlost filma u Srbiji…
Karađorđe u bioskopuPRVI FILMSKI KARAĐORĐE: Milorad Petrović
I tako se, posle nekoliko decenija traganja, najzad, prvi srpski igrani film Karađorđe našao pred nama da upotpuni naše istorijsko pamćenje.
Karađorđe u bioskopuPIONIRI SRPSKE KINEMATOGRAFIJE: Producent Svetozar Botorić i..
SRPSKINARODNIFILMOVI: Producent ovog (nemog) igranog filma bio je Svetozar Botorić, trgovac i ugostitelj, vlasnik beogradskog hotela „Pariz“ na Terazijama, u kome je krajem 1908. otvoren prvi stalni bioskop u Srbiji. Za to svoje „Kinematografsko pozorište u hotelu Pariz“ on je juna 1911. angažovao stranog snimatelja Luja de Berija, koji je za njega počeo da snima filmske žurnale. Zaim je, verovatno inspirisan francuskim igranim filmovima koje je prikazivao kod „Pariza“, odlučio da snima „srpskenarodne filmove„. Za poduhvat je zainteresovao popularnog glumca, reditelja i pisca Iliju Stanojevića (Čiča Iliju) i poverio mu realizaciju igranih filmova. Stanojević je prvo snimio na Adi Ciganliji kratak film Bibija ili Ciganskasvadba, uz saradnju s beogradskim Romima i njihovim kmetom. Zatim je pristupio snimanju istorijske drame iz XV veka UlrihCeljskiiVladislavHunjadi u kojoj su igrali „članoviKralj. Srp. Narodnogpozorišta„. Ovaj film, prikazan posle Karađorđa, takođe je pronađen u Austrijskom filmskom arhivu, ali njegova restauracija tek predstoji. I tek posle toga je snimljen prvi (prikazani) srpski igrani film Karađorđe ili ŽivotidelabesmrtnogvoždaKarađorđa. Temu su, po svemu sudeći, odabrali Botorić i njegov poslovni ortak Ćira Manok koji je, uz neidentifikovanog Savkovića i Iliju Stanojevića bio koscenarista filma. Scenario se delom oslanjao na dramu koju je napisao beogradski glumac i reditelj Miloš Cvetić, a delom na narodnu pesmu Početakbunenadahije i na neka predanja. Naslovnu ulogu je tumačio proslavljeni dramski glumac Milorad Petrović, a ostale uloge su tumačili tadašnji najpopularniji glumci, članovi Srpskog narodnog pozorišta. Film je snimljen avgusta i septembra 1911 – eksterijeri na obalama Save, zatim na Kalemegdanu, u Topčideru i na Banjičkom polju (scena BojnaMišaru), a enterijeri u dvorištu hotela „Pariz“ (današnji prostor Bezistana). Kostimi i dekor su pozajmljeni iz Narodnog pozorišta, a u snimanju BojanaMišaru učestvovala je i konjica Srpske vojske. Film Karađorđe, kao i ostali Botorićevi filmovi, razvijen je i kopiran u laboratorijama „Pate“ u Parizu. Oktobra 1911. prikazan je na posebnim projekcijama za novinare i na dvoru, a tek je od 16. do 20. novembra prikazivan u bioskopu „Pariz“ za publiku. Posle toga je prikazivan 1912. u Smederevu, Nišu, Valjevu, 1915. u Skoplju, 1919. u Sarajevu, a 1925. još jednom u Beogradu i 1928. našim iseljenicima u Americi. Zatim je film nestao, da bi se, evo, ponovo pojavio pred gledaocima 14. februara 2004. godine – na dvestotu godišnjicu Prvog srpskog ustanka.
Reditelj…reditelj Čiča Ilija Stanojević
FILMSKAPROŠLOST: Originalna verzija filma je bila duga 1800 metara, dok je novopronađena kopija znatno kraća, po svemu sudeći nedostaje oko trideset odsto prvobitnog filma. Uprkos tome, ovo što je sačuvano predstavlja neprocenjivu istorijsku vrednost, građu na osnovu koje možemo da sagledamo našu filmsku prošlost iz novog ugla i procenimo kvalitete prvog srpskog igranog filma. Ako se film Karađorđe uporedi sa najznačajnijim svetskim filmskim ostvarenjima svoga vremena, sa zadovoljstvom možemo da zaključimo da može da se meri s njima. Iako ni reditelj ni glumci nisu imali filmska iskustva, čitav film je jasno postavljen i dosledno realizovan. Filmski izraz jeste reduciran na statičnu kameru i snimljeno pozorište, što je još uvek odlika vremena, ali je rediteljski postupak unutar kadra siguran, a kontinuitet radnje kristalno jasan. Iako se kod glumaca oseća uticaj pozorišta iz koga su proistekli, pantomimična gluma je bliža realizmu negoli patetici, što govori da su i glumci i reditelj išli u bioskop i gledali dobre strane igrane filmove. Istovremeno, Karađorđe nam prvi put u pokretnim slikama govori i o srpskom glumištu početkom prošlog veka. Posebna vrednost filma je snimateljski rad Luja de Berija koji je, sudeći po tome, u celoj ekipi imao najviše filmskog iskustva.
I, na kraju, treba posebno istaći odlično urađene međunatpise kojih u pronađenoj kopiji filma (a možda ni u originalu?) nije bilo, a koje je za restauriranu verziju nadahnuto napisao i u film vešto ukomponovao Aleksandar Erdeljanović.
Godina kada su pronađeni Botorićevi filmovi, a posebeno prvi srpski igrani film Karađorđe, biće zabeležena ne samo u istoriji srpskog filma i Jugoslovenske kinoteke već i u istoriji srpske kulture u najširem smislu te reči.
Glumac
Petrović Milorad (1865–1928), glumac i reditelj. Završio učiteljsku školu, kratko radio kao učitelj, a od 1886. glumac – prvo u putujućem pozorištu, a zatim u Narodnom pozorištu u Beogradu i od 1913. u Narodnom pozorištu u Skoplju. Lepe pojave, snažna glasa i odlične dikcije, istakao se tumačeći likove nacionalnih heroja u istorijskim dramama.
Producent
Botorić Svetozar (1857–1916), ugostitelj, trgovac, vlasnik bioskopa i prvi srpski filmski producent. U svome hotelu „Pariz“ u Beogradu, na Terazijama, otvorio krajem 1908. prvi stalni bioskop u Srbiji. Od 1911. do 1913. kao producent realizovao preko 20 filmskih žurnala, jedan kratki i dva dugometražna igrana filma. Sarađivao sa francuskom firmom „Braća Pate“ i od 1911. bio njihov zastupnik za Srbiju i Bugarsku. Austrougarski okupatori su ga 1916. internirali i umro je iste godine u logoru u Nežideru (Mađarska).
Reditelj
Ilija Stanojević, zvani Čiča Ilija (1859–1930), glumac, reditelj i pisac. Celu svoju umetničku karijeru je ostvario u Narodnom pozorištu u Beogradu. Počeo je kao operetski pevač, da bi ubrzo postao najpopularniji karakterni komičar srpske scene. Pisao pozorišne komade i šaljive pripovetke, doajen boemskog života beogradske Skadarlije. Prvi srpski filmski reditelj, za Botorića je 1911. režirao jedan kratki i dva dugometražna igrana filma i to je bio njegov jedini izlet u svet pokretnih slika.
Novine o premijeri "Karađorđa" 1911.
U Beogradskom listu „Večernje novosti“ 11. oktobra 1911. (po starom kalendaru) objavljena je sledeća vest o prikazanom filmu Čiča Ilije Stanojevića:
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
Politika Aleksandra Vučića i on sam našli su se u žestokoj manjini uprkos danonoćnim propagandnim aktivnostima. Sam je sebe uvukao u riotintovsku klopku, zavadio se sa rođenim biračkim telom, pa čak ni neki njegovi stranački dužnosnici nikako nisu srećni zbog rudnika litijuma. Govore to novinarima off the record. Čak je uspeo da praktično okrene protiv sebe i šumskog čoveka Emira Kusturicu, a za to se baš valjalo potruditi
Najveći protest protiv kopanja litijuma, prema oceni Arhiva javnih skupova, održan je u Kniću, gde se okupilo oko 300 građana, što bi bilo kao 191000 u Beogradu. Ipak, najveće iznenađenje bio je skup u Rači, mestu u kome su na decembarskim izborima učestvovale samo dve liste – Srpske napredne stranke i Socijalističke partije Srbije – i u kome opozicije nema ni u tragovima. Tamo se protiv litijuma okupilo oko 400 ljudi
U ponedeljak se obeležavao Svetski dan mladih. U tom trenutku, Ivan Bijelić, Nikola Ristić i Jevđenije Dimitrijević su u zatvoru “Padinska skela”; nekoliko dana ranije, premijer Vučević je napao studentkinju Milu Pajić, koja je govorila na protestu u Novom Sadu, iznevši niz uvreda na njen račun
Izveštaj o radu Inspektorata za rad za 2023. godinu pokazao je da su inspektori rada prilikom izvršenih inspekcijskih nadzora zaticali na radu “na crno” strane državljane. U kakvim uslovima rade i koliko često inspekcija rada proverava status stranih radnika
Da li uobičajeni izazovi roditeljstva mogu da se sažmu u onih pet minuta u kolima kada, posle posla, skupljate snagu pre nego zakoračite ka vrtiću da pokupite svoje dete? Ili u onom brzom ispijanju kafe, kada se pravi plan kako sve da se stigne, a da se dovoljno posvetite deci? Ili u neprestanom strahu da li ih dobro odgajate? A tu je još jedan krupan izazov – čitav paket koji donosi novo doba, oličen u digitalnim uređajima i eri ekrana, društvenim mrežama i igricama
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!