U svetu su biografski filmovi o muzičarima česti i rado gledani. Moguće da su „Toma“ kojeg je videlo više od milion gledalaca, i „Nedelja“ njihova najava kod nas
Kao prilog životnoj ispovesti, takoreći biopika, Dragana Bjelogrlića u aktuelnom broju „Vremena“, koji je ne samo društveno-politički intervju, svrsishodno je registrovati upravo biopic, filmski žanr kao recentni fenomen u srpskoj kinematografiji, čijim je ostvarenjem „Toma“, upravo Bjelogrlić bio rodonačelnik 2021.
Foto: ScreenshotIz filma „Nedelja“
Zgodan trenutak za ovu temu je i trejler kampanja igranog filma „Nedelja“ o životu Džeja Ramadanovskog reditelja Nemanje Ćeranića i scenariste Stefana Boškovića, čija nas premijera očekuje upravo u narednim danima. Takođe, serija „Toma“ se trenutno pretpremijerno prikazuje na televizijskim kanalima kao produžena verzija filma koji je u regionu pogledalo preko milion gledalaca. To je uspeh kakav bi mogla da ostvari pomenuta „Nedelja“, ali kakav ni izbliza nije postigla prethodna domaća ekranizacija muzičkih autobiografija – „Pokidan“, biopik o Aci Lukasu.
Dramatruški sraz filma i muzike, nije skorašnji podžanr i postoji paralelno sa holivudskom kinematografijom 20 veka.
I danas se na različitim top listama najboljih svih vremena navode dva ranija dela: „Funny Girl“ Vilijema Vajlera iz 1968. o Fani Brajs zvezdi Brodveja sa početka 20. veka za koju je Barbara Strejsend ponela Oskara, kao i „Coal miner’s daughter“ iz 1980. o kantri pevačici Loreti Lin za koju je Sisi Spejsek takođe uzela glavnu nagradu Američke akademije. Beograđani koji su američke filmove gledali u bioskopima „Odeon“ i „20. oktobar“, sećaju se filmova „La bamba“ (1987) i „Great balls of fire“ (1989).
Potom su došle 90’, pa je „What’s love got to do with it“ (1993) o Tini Tarner prošao čini mi se nekako ne samo ispod našeg nego i globalnog radara, uprkos izvanrednoj roli Anđele Baset za koju je dobila Zlatni globus. Naprosto, Tina je još uvek bila živa, štaviše na vrhuncu svoje solo karijere.
Naravno svi navedeni nisu jedini takvi filmovi.
Posle 2000. godine, muzičke biografije nisu bile tzv hajp ali se ipak ne mogu preskočiti četri dela.
Život i muzika Rej Čarlsa i Džonija Keša u filmovima „Ray“ i „Walk the line“ i po prvi put značajnija evropska ostvarenja – „La vie en rose“ o Edit Pjaf i „Control“ o grupi Joy Division i Janu Kurtisu. I onda se dogodila presudna 2015, sa izvanrednim filmom „Straihgt Outta Compton“ o rep grupi N.W.A iz Los Anđelesa koju si činili Dr. Dre, Ice Cube i Easy E, biopic u nominaciji za Oskara.
Štaviše iste te godine, i dugo nakon inicijalnog filma „Bird“ Klinta Istvuda o džez saksofonisti Čarli Parkeru iz 1988, imali smo filmove i o dva takmaca i najveća trubača džez istorije: „Miles ahead“ o Majls Dejvisu i „Born to blue“ o Čet Bejkeru. Potom slede titani produkcije i dramaturgije koji su imali dodatnu sreću da su ušli u distribuciju pre globalne pandemije korone. „Boemska rapsodija“ o grupi Kvin i Rami Malek u neponovljivoj ulozi Fredi Merkjuria za koju će dobiti Oskara, dok će sam film verovatno nepravedno izgubiti od „Zelene knjige“.
Na njegovom tzv. sličnom plotu i uspehu će se voziti i „Rocketman“ o Elton Džonu koji je, kao što smo konstatovali, imao jedan „hendikep“ – Elton je još uvek živ, ergo je Taron Egerton uzeo BAFTE i Globuse za prve prave prikaze slobodnih scena gej seksa. Na koncu „Respect“ o Areti Frenklin iz 2021 i pre dve godine „I wanna dance with somebody“ o Witni Hjuston i Baz Lurmanov „Elvis“ takođe najznačajniji film iz prošlogodišnjih nominacija za Oskara kojeg, nesretno, nije poneo.
Iste te pretprošle godine biopic će meandrirati u dva dodatna pravca: dokumentarni art „Moonage day dream“ o Dejvid Bouviju i lanjski koncertni follow up „Eras Tour“o najvećoj muzičkoj turneji svih vremena, najznačajnijeg muzičkog izvođača današnjice – Tejlor Swift. Sa jednakim nestpljenjem kao i gore spomenutu „Nedelju“, na proleće očekujemo „Back to black“, biopik o Ejmi Vajnhaus.
Naposletku šta još reći sem aksioma da je „Toma“ sigurno ne samo najgledaniji već i najbolji domaći film u novom milenijumu. Složili su se Bjelogrlićev špurijus za epohu, Milan Marić kao najreprezentativniji predstavnik svoje generacije što dokazuje i u predstavi „Edip“ JDP-a, bonus lid soundtrack Željka Joksimovića, i naravno jedinstven lik Tome Zdravkovića kakav, sličan ne postoji u našoj estradi. Ili će nas možda životopis, to zlatno doba Beograda 80’ Džeja Ramadanovskog demantovati da nije? Neće biti jedini.
Srpska i SFRJ kinematografija načelno decenijama zazire od tzv. non fikcije i ekranizacije ličnosti i događaja iz novije istorije.
Na prste dve ruke se mogu nabrojati naslovi takvih dela: dve serije – „Porodica“ o poslednjim danima na uslovnoj slobodi Slobodana Miloševića i „Pad“ o tragičnom fatumu Žarka Lauševića, obe reditelja Bojana Vuletića. Potom igrane dramatizacije u produkciji Danke Milošević, Nedeljka Kovačića, Svetka Kovača „Jovanka Broz i tajne službe“ i „Drug Marko“ (o Aleksandru Rankoviću), i tek tri filma „Bićemo prvaci sveta“ Darka Bajića o trijumfu košarkaške reprezentacije Jugoslavije u Ljubljani 1970. i četvorici očeva osnivača tog nacionalnog sporta, zatim „Toma“ i „Čuvari formule“ – oba Dragana Bjelogrlića.
Seriju „Pad“ i film „Pokidan“ je oslabilo u recepciji neizbežan momenat da su imena stvarnih aktera fingirana fiktivnim, pa se Žarko Laušević u seriji zove Ivan Maslać, a Aca Lukas je postao Peđa Kovač u tumačenju Mladena Sovillja, ali to je bio zazor od mogućih pravnih konsekvenci. Jer, dovoljno je da samo jedan savremenik ima neku primedbu na film, i da zaustavi njegovu realizaciju.
To bi mogao biti razlog zašto verovatno nikada nećemo gledati film, a mogao bi da bude iskreni love story , o Đorđu Balaševiću kakav bi nas kao biopic, kakve su bile i sve njegove pesme, najviše intrigirao.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Osećali smo da nečemu dolazi kraj. Naravno, niko od nas nije znao šta nas čeka, naročito ne da će se sve tako krvavo raspasti, ali da će sve biti drugačije – to se osetilo u vazduhu. I Titova smrt se desila upravo na početku te dekade. Mislim da je među nama postojao iracionalni osećaj ‘sad ili nikad’”
“Hoćemo da napravimo veliki nezavisni teatar, da radimo ono što mi hoćemo, što druge kolege hoće... A o tome kakva je situacija na nezavisnoj sceni najbolje govori to što nam je Ministarstvo za kulturu za ovaj projekat dalo dve hiljade evra bruto, to je hiljadu i osamsto neto”
"Najveća pretnja srpskom jeziku nisu nekakve mračne strane sile poput latinice, anglicizama ili interneta, nego tvrdokorna domaća nepismenost i nekultura", rekao je pre koju godinu Ranko Bugarski u razgovoru za „Vreme“
„Ljudi su toliko puni straha da pravo na svoje mišljenje odbijaju u startu. Oni hoće da svoju krivicu podele sa drugima, da ne preuzimaju odgovornost, u jednoj neodređenosti hoće ljudi da žive“
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!