Bio je visok 202 metara i 87 centimetara, težak preko 4000 tona, a sa temeljima od svega metar i dvadeset dubine, jedini toranj te vrste koji "stoji" na tri "noge" i koji je u poprečnom preseku trougao, razume se ravnostrani. Remek-delo. Dizajnirali su ga arhitekte Uglješa Bogdanović i Slobodan Janjić, a inženjerski uobličio akademik Milan Krstić. Građen je od 1960. do 1965. godine, a srušen 29. aprila 1999. godine sa dva navođena avionska projektila. Očevici kažu da je pao tiho, kao da je legao da spava
Tišina je trajala duže od godinu dana: prvo se oglasili Udruženje ljubitelja Avalskog tornja, koje je pokrenulo inicijativu da se Toranj vrati u pređašnje stanje, kasnije su im su se pridružili novinari, glumci, muzičari… Po rečima Radiše Petrovića, izvršnog direktora emisione tehnike i veza u Radio-televiziji Srbije, „glavni krivac“ za obnovu tornja je novinar Bata Milatović, „do zla boga uporan čovek“, koji je „gurao tu akciju“. Shvatili smo, veli, da ako na tom projektu ne ujedinimo RTS kao instituciju, državu i Grad, od posla neće ništa biti. „On je bio taj koji je uporno jurio Velju Ilića, Aleksandra Tijanića i Nenada Bogdanovića da krenemo. I ja sam mu malo pomogao, pa sam, eto, malo i ja kriv.“ Tehnički gledano, nastavlja, Avalski toranj i nije morao da se obnavlja, mogao je da se postavi i čelični stub utegnut sajlama, na koji se okače antene i gotova priča, ali ipak…
Na kraju, šest godina kasnije, republička vlada je imenovala Odbor za izgradnju Avalskog tornja, CIP je izradio projekat, namaknute su pare. Obnova Tornja, takoreći reizgradnja, započeta je u februaru 2007. godine.
HAJ–TEK ŠEZDESETIH: U prvom cugu, početkom šezdesetih, Avalski toranj su zajedničkim snagama izgradili tadašnja Radio-televizija Beograd, PTT Srbije i Grad Beograd. Njegova osnovna funkcija bila je emisiona, kasnije i telekomunikaciona. Početkom sedamdesetih godina televizija je počela da se emituje i na UHF području, pa je dograđen dodatni antenski sistem na sam vrh i onda je toranj ušao u familiju tornjeva preko 200 metara.
OD ZAŠTITNOG ZNAKA BEOGRADA,…
Sve veze koje je Radio-televizija Beograd koristila išle su preko Avalskog tornja, uključujući i međunarodne veze, kao i evrovizijsku razmenu: sa Zagrebom su, na primer, postojale četiri „dupleks“ veze, svaka od njih je nosila po jedan televizijski i četiri tonska programa, ili 1800 telefonskih kanala, odatle prema Austriji i Italiji, preko Vršca prema Rumuniji, preko Subotice prema Mađarskoj, preko Jastrebca pa prema Bugarskoj, Makedoniji i Grčkoj… Celokupan program koji su tadašnji RTB i JRT dobijali išao je tim vezama. Naravno, i obrnuto. Pored emisione, imao je značajnu telekomunikacionu funkciju: jedan sprat gondole je koristio tadašnji PTT, a na bokovima tornja instalirane su parabolične antene – TT linkovi.
Pored onoga čemu je bio namenjen – prenosu elektromagnetnih talasa, ideja je bila da on bude i turistička destinacija, budući da je tada, a i opet će biti, „najviša građevina na Balkanu“. Zbog toga je na jednom spratu „gondole“ napravljen restoran sa terasom sa koje su se za vedra dana mogle videti Fruška gora i Bukulja, a Beograd je bio na dlanu. To nije potrajalo dugo: liftovi koji su „vozili“ do vidikovca, koji su bili „najbrži na Balkanu“, često su se kvarili.
DŽABE RUŠENJE: „Emisioni sistem RTS-a je pretrpeo možda najveće štete od svih sistema: porušeno je četrdesetak emisionih lokacija od kojih skoro sve glavne od Subotice gde je teško oštećen stub, ali srećom nije pao pa je saniran dok je rat još trajao, zatim oba na Fruškoj gori su razbijena, Vršački breg, Avala, Jastrebac, Kopaonik, Ovčar, Tornik, Besna Kobila… Sve sem Tupižnice kod Kneževca i Zvečana kod Deli Jovana na bugarskoj granici. Sve drugo je bilo ili uništeno ili teško oštećeno“, kaže Radiša Petrović. Poslednje vesti iz Srbije za vreme bombardovanja otišle su od Avale do Vršca i preko Rumunije u svet. Sve drugo je već bilo porušeno. „Posle toga je 29. aprila srušen i ovaj toranj.“
…PREKO RUŠEVINE…
Emisioni tornjevi su proglašeni za „legitimni cilj“ e da bi se „uništila propagandna mašinerija režima Slobodana Miloševića“. Ispostavilo se da su džabe rušili: kada je, na kraju serije rušenja oboren i Avalski toranj, prekid emitovanja trajao je manje od dvanaest sati. „Na Avali smo imali jedan montažni stub, koji se brzo podigne pa stavite malu antenu na njega i vozi dalje: sistem je nastavio kako tako da funkcioniše. Koristili smo i neke druge sisteme za prenos, tako da smo imali dotur i do Niša, odnosno Jastrebca i do Čačka, odnosno Ovčara. Kombinovali smo i optiku i linkove i svašta“, priseća se Petrović. „Jako je teško onesposobiti državu da baš ništa ne može da se emituje.“ Tako, jedini učinak je bio prekid veza sa spoljnim svetom.
Do sada je obnovljeno malo toga, sve po sistemu „ajde da proradi nekako“, sa malim stubovima, malim sistemima, predajnicima koji su na ovaj ili onaj način sačuvani, pa kad je proradilo u privremenim uslovima, onda se na tome stalo. „Tako to kod nas biva“, komentariše Petrović. “ Tek sada smo počeli ozbiljno da radimo, počeli smo Ovčar da obnavljamo, podigli smo Crveni Čot, nabavili nešto predajnika, sada će Avala da proradi i tako ćemo dalje, korak po korak.“
ANTENOM PROTIV KABLA: Jedan od argumenata „protiv“ obnavljanja Avalskog tornja je da je reč o zastarelom sistemu prenosa slike i tona, inferiornom u odnosu na kablovski ili satelitski prenos.
„Nije poznato u istoriji tehnike i tehnologije da je jedna nova mogućnost potpuno eliminisala staru, govorim o dopremanju jednog proizvoda do krajnjeg korisnika, u ovom slučaju radijskog i televizijskog programa“, objašnjava Petrović. „Nekada je, naime, to bilo skoro ili isključivo direktnim prijemom sa zemaljskih predajnika, kasnije preko satelita, na kraju kablovima – koaksijalnim i optičkim.“
…DO PONOVNOG PODIZANJA: Avalski toranj
Reč je, veli, samo o novim načinima za izvršenje istog zadatka, koji imaju svojih prednosti, ali i svojih mana. Jedan od bitnih faktora je cena koju plaća krajni korisnik i tu je emitovanje preko zemaljskih predajnika u prednosti u odnosu na sve druge. U stvari, po njemu, zemaljski prenos je najjeftiniji način da se program isporuči na ogroman broj adresa: predajnik, antenski sistem, oprema, sve jedna infrastruktura i odatle, u zoni Avale, na primer, direktno u dva miliona prijemnika, pri čemu nema dodatnih troškova, sem električne energije, dok se kabl-operateru plaća pretplata. „Kažu oni da to nije pretplata, nego održavanje sistema. Svi smo se slatko nasmejali“, kaže Petrović.
S druge strane, kablovi i sateliti, kad je reč o isporuci programa do krajnjeg korisnika, omogućavaju prijem mnogo većeg broja programa nego što je to bilo moguće preko zemaljske mreže. To je zato jer je frekventni spektar ograničen za televiziju od-do: teoretski ima od 21 do 69 kanala, dakle najviše 48 kanala, ali u praksi može se koristiti tek svaki drugi. Takva ograničenja kablovski prenos nema.
Međutim, digitalizacija televizijskog signala vraća zemaljske predajnike u „igru“ na velika vrata: na taj način preko antene moći će da se „hvata“ do 60 kvalitetnih programa, kvalitetnih u tehničkom smislu. Takođe, jedna od bitnih prednosti zemaljskog prenosa digitalnog sistema je da svaki program može posebno da se „adresira“, da se zaključa, pa ko plati pretplatu, ali ne provajderu već onome ko program proizvodi, dobije „ključ“. Samim tim, pa makar se i plaćalo, biće mnogo jeftinije od kablovskog sistema. „Digitalizacija je donela to da se ljudi sada ponovo vraćaju direktnom prijemu, jer je veliki broj slobodnih, tehnički vrhunskih programa“, objašnjava Petrović. „Ali, ne samo bez tornja na Avali, nego i bez onog na Jastrebcu, na Crnom Vrhu i na ostalim planinama, bez objekata gabarita Avalskog tornja i moćnih antenskih sistema i moćnih predajnika, mi to ne možemo da uradimo. Džabe ćemo da emitujemo ako to ne budemo napravili.“
Po odluci Međunarodne unije za telekomunikaciju do juna 2015. sve evropske zemlje moraju da pređu kompletno na digitalno emitovanje, ali po preporuci Evropske komisije, a te preporuke su za članice EU prilično ozbiljna stvar, moraju do kraja 2011. da ugase analogni servis. „Mi smo tu malo u problemu, jer smo okruženi zemljama Evropske unije i sada, ako mi to ne uradimo, digitalni signali mnogo više smetaju analognim nego obrnuto, tako da smo sada tu u problemu i moramo brzo da pređemo na digitalno emitovanje.“
Bez obzira na to što su optički kablovi najbolji mogući prenosni put, pre svega jer je kapacitet neograničen, alternacija je uvek dobrodošla, uvek je dobro imati rezervu. Svi korisnici telekomunikacionih kapaciteta za prenos i mobilni operateri, a pogotovu vojska, policija, državne institucije i emiteri radio i televizijskih programa koristiće i radio-relejne veze za prenos. „Uostalom, tako svi rade. Primera radi, u Velikoj Britaniji je predviđeno da se 2012. godine uloži više od dve milijarde funti samo na dizanje velikih snažnih predajnika, da bi pokrili svoju teritoriju“, završava Petrović.
Nema više odlaganja
Nominalni vlasnik Tornja je Direkcija za imovinu Republike Srbije, ali ko će sve raspolagati tom imovinom, još nije poznato. „Radimo na tome da se ponovo da Radio-televiziji Srbije na gazdovanje i da se onda definišu i prostori koji nisu tehnološki: to je restoran gore, vidikovac, nekih 500 do 600 kvadrata poslovnog prostora, čija namena još nije definisana, a to bi trebalo u nešto pretvoriti. Na kraju, bilo bi ružno da ljudi dođu gore, da obleću oko tornja, a da nemaju gde da kupe suvenir, recimo“, objašnjava Radiša Petrović.
Ceo poduhvat košta 980 miliona dinara, a sredstva su obezbeđena iz republičkog i gradskog budžeta, donacija, nagradnih igara… Prvi rok za završetak radova bio je kraj prošle godine, onda je desetogodišnjica rušenja postavljena kao krajnji rok, da bi sada bio zacrtan novi krajni-krajni rok: 28. avgust ove godine. U Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja kažu da više nema mogućnosti za odlaganje.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Danas je dovoljan jedan klik na Guglu da saznamo o nekom gradu sve; od istorije, klime, umetničkih ponuda... pa sve do jeftinih restorana! Ali pravi čitaoci neće ‘klik’, već emociju koja će da pokrene njihov proces proživljavanja, a ne pukog konzumiranja”
Bombardovanje čula postalo je nova fascinacija u konzumiranju umetničkih dela, a izraz “imerzivno” postao je ključna reč u vokabularu Britanaca za opisivanje i vrednovanje svake izložbe. Među brojnim ove letnje sezone, u fokusu su tri
Letnjikovci i vile u Vrnjačkoj Banji kriju mnoge tajne nekadašnjih vlasnika kao i burne istorije ovog mesta u kojem organizovani turizam postoji već 156 godina, a nije prestajao ni za vreme Drugog svetskog rata kada se ovde smestio Štab Druge oklopne divizije Trećeg rajha
Najnoviji roman Aleksandra Novačića Solženjicin: Odisej iz Gulaga objavljen je krajem jula u Beogradu, u izdanju izdavačke kuće Logos. Aleksandar Solženjicin je pre pedeset godina bio proteran iz SSSR-a, a državljanstvo mu je oduzeto. Posle 20 godina, poput antičkog Odiseja, vratio se u svoju opljačkanu Itaku gde su se prosci nadmetali za ruku njegove voljene Penelope, Rusije. U narednim brojevima “Vreme” će preneti najzanimljivije delove romana, uz dozvolu autora i izdavača
Na beogradskom aerodromu „Nikola Tesla" se već nekoliko puta ponavlja isti kvar usred letnje sezone. Nadležni kažu da se radi o globalnom kvaru na softveru, ali analitičari smatraju da je neobično da kvar tako dugo traje i da IT stručnjaci ne mogu da ga otklone
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!