Dubai prima turiste iz celog sveta, nalazi se među šampionima vakcinacije i mnogo očekuje od Expoa ove i od Svetskog prvenstva u fudbalu u Kataru naredne godine
„Ovde nemaš mnogo o čemu da razmišljaš, osim kako da zaradiš novac i na šta da ga potrošiš!“, objašnjava mi život u „mekoj autokratiji“, kako je režim u Dubaiju krstio Beograđanin koji već osam godina radi u ovom emiratu.
On ima uspešan privatni biznis, žena mu radi u banci i dobija pet puta veću platu za isti posao u istoj banci u kojoj je radila u Srbiji. Sa dve plate, oni sa dvoje dece žive više nego dobro – putuju gotovo svaki vikend, imaju veliki stan, deca im idu u dobre strane škole… „Sloboda medija, izbori, prava manjina, ništa od toga ovde nije tema niti se bilo ko opterećuje pitanjima iz tog korpusa!“, kaže moj sagovornik dok ispijamo kafu na terasi hotela sa pogledom na Dubai Marinu.
Ako bismo danas anketirali građane Srbije ali i velikog broja drugih posttranzicionih zemalja, verujem da bi nakon svih iskustava koje su imali proteklih decenija odgovori bili slični: daj nam da dobro živimo, kvalitetno školujemo decu i putujemo, pa nam demokratija, sloboda govora i ljudska prava neće biti previše bitni!
Momenat koji Dubai danas izdvaja od većine zemalja na Bliskom istoku jeste njegova multikulturalnost. Od 2,9 miliona stanovnika lokalni Arapi čine samo 15 odsto, ostalo su stranci iz celog sveta: većina (85 odsto) su pripadnici različitih azijskih naroda (Indija, Pakistan, Bangladeš. Filipini, Šri Lanka…), ostatak su zapadnjaci (Evropljani, Amerikanci…), Iranci, Afrikanci… Pored dominantne islamske religije, svoje bogomolje ovde imaju hindusi, budisti, siki, katolici, pravoslavci, protestanti… Ova etnička i verska šarolikost podseća na nekadašnje multinacionalne imperije (Otomansko carstvo) ili pak na internacionalne zone kakav je bio Tandžir u Maroku od 1924. do 1956.
Sasvim je sigurno da će istoričari, ekonomisti i sociolozi jednog dana analizirati slučaj uspešnosti Dubaija u kontekstu ova dva momenta – „meke autokratije“ i multietničnosti.
„Moje ime je Ahmed! Koji broj pancerica nosite?“, postavio mi je pitanje, kakvo baš i ne očekujete na ovim meridijanima, momak koji radi na izdavanju ski-opreme u zatvorenom skijalištu u sastavu Emirates Malla. Prvi put sam ovde skijao pre 13 godina, lečeći mamurluk dan nakon svadbe Jelene Jakovljević, mis Jugoslavije 1998. rodom iz Žablja, i Saida Bin Draija, sina ministra protokola šeika Rašida od Dubaija, prvog vladara ovog emirata nakon oslobođenja od britanske kolonijalne vlasti. Bizarno iskustvo skijanja u zemlji u kojoj dnevne temperature u maju dostižu 40 stepeni, ponovio sam i ovog puta.
Dok večeramo u dvorištu njihove vile na veštačkom poluostrvu The Palm, Said, koji je često igrao polo sa princom Čarlsom a druži se i sa njegovim sinovima Vilijemom i Harijem, priča mi kako je nivo bezbednosti u emiratu verovatno najviši na svetu. Desilo se, na primer, da je čovek ostavio u taksiju tašnu sa milion dolara, i bila mu je vraćena. Sve je pokriveno kamerama, policija je veoma revnosna a opet ne previše upadljiva i zaista imate osećaj da ste na najbezbednijem mestu u današnjem nesigurnom svetu.
Koliko su snage reda u ovom emiratu ekspeditivne, svedoči i slučaj golih Ukrajinki s početka aprila. Naime, grupa nagih žena pozirala je fotografu (Rusu) na balkonu iznad Dubai Marine, naočigled stanara okolnih zgrada, a snimci ovog foto-sešna za rekordno vreme obišli su društvene mreže. Lokalna policija je potvrdila da su učesnici ovog incidenta uhapšeni, upozorivši da je takvo nedolično ponašanje neprihvatljivo i da ne odražava vrednosti i etos društva UAE. Ipak, ako je suditi po broju poruka koje sam na Instagramu dobio sa ponudama za specifične vrste masaže od strane devojaka koje se ovde time bave, očigledno je da u vrednosti i etos društva UAE nije baš lako uveriti sve koji ovde žive ili pak dolaze kao turisti. Ove devojke, od kojih je većina iz Istočne Evrope, proveravaju ko se od muškaraca čekirao na društvenim mrežama u nekom od ovdašnjih hotela i šalju im direktne poruke sa ponudama za „masažu“.
foto: robert čoban…i Burdž Kalife
Kada sam stao pred Burdž Kalifu, najvišu zgradu na svetu koja oblikom i visinom podseća na onu biblijsku, setio sam se Brojgelove slike Kula vavilonska koju uvek obiđem u Kunsthistorische Museumu u Beču. Investitori ove savremene Kule vavilonske nisu bili sujeverni: najvišu zgradu na svetu zidali su ljudi različitih vera, nacija i jezika i nije se stvorio metež među njima o kome priča Biblija. Na samom ulazu u Burdž Kalifu nalazi se fotografija šeika Muhameda Bin Rašida i poruka: „Reč ‘nemoguće’ ne postoji u rečnicima lidera. Bez obzira na to koliko su izazovi veliki – jaka vera, posvećenost i hrabrost će ih nadjačati!“
UAE su u samom vrhu po broju vakcinisanih – trenutno je 39 odsto stanovništva revakcinisano. Ispred njih su samo britanske kolonije (Gibraltar, Bermuda, Foklandi…), Izrael, Čile i San Marino. Epidemiološke mere se sprovode bespogovorno na svakom mestu, pa u tom kontekstu nadrealno deluje reklama u baru na plaži za „korona“ pivo i slogan: „This is living“. Hoteli su puni gostiju i možete da čujete gotovo sve evropske jezike, pa naravno i srpski. Od pre par meseci Dubai je zapljusnuo i talas izraelskih turista, koji su nakon potpisivanja „Abrahamovog mirovnog sporazuma“ (po Abrahamu, ličnosti iz Starog zaveta koja je zajednička hrišćanima, muslimanima i Jevrejima) o normalizaciji odnosa između Izraela i UAE, preplavili ovdašnje hotele i tržne centre.
Gotovo sve vreme tokom pandemije, izuzev prvih nekoliko meseci, Dubai je bio omiljena opcija za mnoge turiste: toplo i u novembru i decembru, antiepidemiološke mere razumne, a relativno blizu Evropi. Prepričavaju mi domaćini da je jedan broj srpskih zvaničnika spojio lepo i korisno pa su o državnom trošku boravili u Dubaiju tokom uskršnjih i prvomajskih praznika, spretno zakazavši sastanke u vezi sa projektom Dubai Expo baš u vreme kada su u Srbiji neradni a ovde radni dani.
Ujedinjeni Arapski Emirati očekuju mnogo od Dubai Expoa koji je sa 2020. pomeren na ovu godinu, ali i od Svetskog prvenstva u fudbalu u Kataru 2022, jer se veruje da će većina posetilaca zbog manjka kapaciteta ali i zabavnih sadržaja u ovoj zemlji provoditi pauze između fudbalskih utakmica u mnogo liberalnijem i opuštenijem Dubaiju. Ipak, sasvim je sigurno da ukrajinskim navijačicama neće pasti na pamet da se fotografišu nage na terasama.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Danas je dovoljan jedan klik na Guglu da saznamo o nekom gradu sve; od istorije, klime, umetničkih ponuda... pa sve do jeftinih restorana! Ali pravi čitaoci neće ‘klik’, već emociju koja će da pokrene njihov proces proživljavanja, a ne pukog konzumiranja”
Bombardovanje čula postalo je nova fascinacija u konzumiranju umetničkih dela, a izraz “imerzivno” postao je ključna reč u vokabularu Britanaca za opisivanje i vrednovanje svake izložbe. Među brojnim ove letnje sezone, u fokusu su tri
Letnjikovci i vile u Vrnjačkoj Banji kriju mnoge tajne nekadašnjih vlasnika kao i burne istorije ovog mesta u kojem organizovani turizam postoji već 156 godina, a nije prestajao ni za vreme Drugog svetskog rata kada se ovde smestio Štab Druge oklopne divizije Trećeg rajha
Najnoviji roman Aleksandra Novačića Solženjicin: Odisej iz Gulaga objavljen je krajem jula u Beogradu, u izdanju izdavačke kuće Logos. Aleksandar Solženjicin je pre pedeset godina bio proteran iz SSSR-a, a državljanstvo mu je oduzeto. Posle 20 godina, poput antičkog Odiseja, vratio se u svoju opljačkanu Itaku gde su se prosci nadmetali za ruku njegove voljene Penelope, Rusije. U narednim brojevima “Vreme” će preneti najzanimljivije delove romana, uz dozvolu autora i izdavača
Na beogradskom aerodromu „Nikola Tesla" se već nekoliko puta ponavlja isti kvar usred letnje sezone. Nadležni kažu da se radi o globalnom kvaru na softveru, ali analitičari smatraju da je neobično da kvar tako dugo traje i da IT stručnjaci ne mogu da ga otklone
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!