U knjizi Upornoporicanje slavni novinar Bob Vudvord tvrdi da je situacija u Iraku mnogo lošija nego što to predstavlja zvanični Vašington, a da će iduće godine biti još gora. U čestim svađama u Bušovom ratnom kabinetu postojala je saglasnost jedino u tome da od javnosti treba kriti sliku pravog stanja stvari na bojištu
IRAČKA MORA: Džordž Buš
Bob Vudvord, novinar „Vašington posta“, koji je zajedno sa kolegom Karlom Bernštajnom otkrivanjem afere Votergejt iznudio ostavku Ričarda Niksona, posle tri decenije ponovo potresa Belu kuću: nova Vudvordova knjiga StateofDenial, što bi se možda najbolje moglo prevesti kao Upornoporicanje, otkriva da je Džordž Buš namerno obmanjivao američku naciju o situaciji u Iraku.
Knjiga je izašla iz štampe u petak, a ovog vikenda Bob Vudvord se pojavio u vrlo prestižnoj emisiji „60 minuta“ televizijske mreže CBS, gde je bez okolišanja dokazivao da je Bušova administracija gotovo od samog početka netačno prikazivala situaciju u Iraku, od priprema za ratni pohod na Irak, interpretacije obaveštajnih podataka o stanju u toj zemlji do samog toka ratnih operacija i konačnog širenja nasilja, prvenstveno razmere gerilskih napada na američku vojsku, koji su poput požara počeli da se šire zemljom nakon brzometne američke vojne pobede.
Vudvord je u emisiji „60 minuta“ bio eksplicitan: „Stanje je loše, a iduće godine biće još gore! Svakodnevno koalicione snage doživljavaju u proseku 100 napada gerilaca, znači, gerilci napadaju svakih 15 minuta. Državno rukovodstvo, međutim, skriva ovu istinu i obmanjuje javnost.“
Knjiga otkriva da je Buš skrivao istinu, da se poslužimo eufemizmom, i od svog najvažnijeg transatlantskog saveznika – Velike Britanije. Vudvord u svojoj knjizi tvrdi da je Toni Bler bio jako ljut kada je otkrio da Vašington skriva od njega neke ključne obaveštajne podatke, čak i one do kojih je došao zahvaljujući pomoći britanskih službi.
OPASNI CITATI: Senatori pred panoom sa izvodom iz Vudvordove knjige
NESANICASENIORA: Vudvordova knjiga okriva da se Bušova administracija oglušivala o upozorenja stručnjaka kakve sve mogu biti posledice ovog ratnog pohoda. General Kolin Pauel, tada šef američke diplomatije, i Džordž Benet, šef CIA, nisu krili rezerve prema ratnom pohodu na Irak. Obojica su docnije podneli ostavke. Bob Vudvord kaže da ga je zapravo najviše iznenadilo Bušovo potpuno ignorisanje ovih mišljenja i poricanje da postoji bilo kakva opasnost. Navodno je čak i Buš stariji imao ozbiljne dileme, pa ga je zbog sinovljevih planova „danima mučila nesanica“, kako je pričala njegova supruga Barbara.
Posle razgovora sa oko 200 insajdera, predsednikovim saradnicima zaduženim za bezbednost, vojnim ekspertima, diplomatama i obaveštajcima, od kojih je svakako najznačajniji bivši šef CIA Džordž Tenet, nameće se nesumnjiv zaključak da je Bušova administracija bila gluva i slepa na sve činjenice koje su joj prezentirane o rizicima invazije i okupacije jedne velike, traumatizovane i duboko podeljene arapske zemlje. Treba naglasiti da u pripremi ove knjige Vudvord nije uspeo da za sagovornike dobije i Buša i Ramsfelda.
Zaključak većine intervjuisanih je da Buša kao da nije zanimalo kako će izgledati Irak posle rata. Vizije nije bilo. Nevolja je, kaže većina, da nema ni strategije. Kada je posle „ratne pobede“ situacija počela da se komplikuje Buš se okrenuo na drugu stranu: bez ozbiljne debate i plana, administrativno, u Bagdadu je ustoličen Pol Bremer, kao veliki poglavica čitavog Iraka. Istovremeno, Ramsfled nije odobravao slanje novih trupa da bi se posle okupacije kako-tako održao mir.
Knjiga otkriva velike tenzije u najužem američkom rukovodstvu: poznato je da se zbog neslaganja oko Iraka i trzavica sa šefom Pentagona Donaldom Ramsfeldom povukao tadašnji šef američke diplomatije general Kolin Pauel, a onda je i bivši šef Generalštaba Endi Kard tražio da Ramsfeld bude smenjen. Navodno je i Bušova supruga Lora tražila njegovu smenu, piše Vudvord.
Od kada su se pojavili odlomci Upornogporicanja i demokrate, ali i neki republikanci traže Ramsfeldovu smenu. Američki analitičari smatraju da je malo verovatno da će Buš smeniti svog ministra odbrane nekoliko nedelja pre izbora. Ovaj gest bi neki protumačili kao ustupak „defetistima“, kako republikanci zovu opoziciju.
SVADJENAVRHU: Buš i Ramsfeld, glavni junaci Upornogporicanja, ostavaljaju utisak agresivnih ličnosti koje ne trpe ni najmanje suprotstavljanje. Ramsfeld je čovek netrpeljiv, a njegovo ponašanje mnogi Vudvordovi sagovornici opisuju kao „često van kontrole“. Predsednik je, istina, po mišljenju većine Vudvordovih sagovornika, narodski čovek, jednostavan, šaljivdžija, ali krajnje nezainteresovan, pa ponekad deluje kao da pojma nema o čemu je reč.
Kondoliza Rajs, za javnost nasmejana, elegantna „čelična ledi“, na stranicama Upornogporicanja je patetična figura koja se stalno nešto žali predsedniku i kuka kako Ramsfeld ne odgovara na njene telefonske pozive.
Po Vudvordovom slikanju situacije Bušov ratni kabinet se može opisati kao „nefunkcionalan“, svađe su bile česte, slagali su se jedino u tome da od javnosti treba kriti sliku pravog stanja stvari na bojištu: sprečeno je objavljivanje izveštaja o aktiviranju bombaša samoubica, kao i o prvim naznakama da Irak ne poseduje oružje za masovno uništavanje.
Treba li uopšte podsećati da se u američkim medijima strogo vodi računa da se čitaoci i gledaoci ne uznemiravaju isuviše drastičnim slikama sa ratišta, pogotovo kada su žrtve Amerikanci?
VUDVORDOVEFEKAT: Bob Vudvord je poznat i vrlo cenjen novinar. Do sada je napisao dve knjige Bušuratu i Plannapada, i obe su u dobroj meri podržavale Bušovu spoljnu politiku. Treća knjiga, koja se pojavila pre nekoliko dana, izavala je pravi šok na Kapitol Hilu: o Upornomporicanju (576 strana) pričalo se ovog vikenda u svim najznačajnim televizijskim političkim emisijama, ugladni „Njujork tajms“ je objavio odlomke, „Njuzvik“ posvetio priču sa naslovne strane…
Vudvordova knjiga se pojavila u najgorem trenutku za republikance, samo nekoliko nedelja uoči novembarskih izbora. Glavna predizborna tema je nacionalna bezbednost. Na ovoj tački su do sada republikanci uvek bili jači, a sada mnogo toga, od promene u raspoloženju nacije, do čitave edicije knjiga o Iraku, pokazuje da zbog Bušove politike zapravo slabi američka pozicija u ratu protiv terorizama.
Bela kuća, čitavi timovi spin-doktora, stručnjaka za lansiranje vesti u medijima i javnosti u što povoljnijem svetlu, sada pokušavaju da umanje posledice „Vudvordovog efekta“, kako je u Americi već nazvana pojava najnovije knjige poznatog publiciste.
Toni Snou, sekretar za štampu Bele kuće, pokušao je šaljivom opaskom da minimizira ovaj prvorazredni medijski događaj i sasvim izvesnu političku štetu: „Ta knjiga je kao šećerna vata, kad je dotaknete, topi se!“
Drugi zvaničnici se još nisu oglasili. Pokušavaju da događaj minimiziraju ili ignorišu. To će im teško poći za rukom: Vudvordova knjiga je samo najnovija u velikoj ediciji knjiga koje sa mnogih aspekata seciraju Bušovu spoljnu politiku i njegove ratne pohode na Avganistan i Irak. I u toj kakofoniji ipak se jasno razaznaju sumnje u opravdanost rata. Sve su glasniji i tonovi da rat u Iraku slabi američku poziciju u ratu protiv terorizma. Ironično je da danas baš Irak postaje glavni teren za obuku terorista.
I neki poverljivi obaveštajni dokumenti ukazuju da je posle okupacije Iraka Amerika u većoj opasnosti od napada terorista. Predsednik Buš odbacuje ove tvrdnje: „Neki u Vašingtonu selektivno uzimaju iz dokumenata šta im odgovara… Njihovi argumenti idu na ruku neprijateljskoj propagandi…“
Sam Buš je svojevremeno rekao da će ovaj rat potrajati duže od njegovog predsedničkog mandata. Tu je u pravu: iz ovih knjiga može se nedvosmisleno zaključiti da Amerikanci ne vide svetlo na kraju ratnog tunela. Buš tvrdi da je napadom na Irak „Ameriku i svet učinio bezbednijim“.
Buš, kao pravi razmaženi sin „američke aristokratije“, kako to za neke bogate i moćne porodice vole da kažu sami Amerikanci, najužem krugu saradnika kapriciozno i arogantno poručuje:
„Neću se povući iz Iraka, čak i ako me budu podržavali samo Lora i Barni.“ Lora je, naravno, prva dama, a Barni njihov pas, škotski terijer. I ovaj detalj može se naći na stranicama Vudvordove knjige koja će, sva je prilika, uz najnoviji vašingtonski skandal (pogledati okvir „Kongresmen i dečaci“), promeniti odnos snaga na Kapitol Hilu na predstojećim novembarskim izborima.
Gospođica Rajs se ne seća...
Vudvordova knjiga otkriva još jednu veliku političku laž: 10. jula 2001, dakle dva meseca pre terorističkog napada, u Beloj kući je održan sastanak na kome je tadašnji šef CIA Džordž Tenet upozorio Kondolizu Rajs, tada nacionalnog savetnika za bezbednost, na opasnost od napada Al kaide, ali ona ovom upozorenju nije uopšte pridala važnost. Odbila je da se preduzmu bilo kakve posebne mere. Vudvord piše da je šef CIA bio ogorčen i užasno frustriran što nije mogao da ubedi Rajsovu da prenese predsedniku SAD da preti opasnost od terorističkog napada.
Indikativno je da spacijalna komisija koja ispituje činjenice oko terorističkog napada 11. septembra 2001. godine i saslušava sve relevantne ličnosti nije upoznata s tim da je došlo do ovog sastanka Rajsove i Teneta!
Član Komisije demokrata Timoti Romer kratko kaže: „Vrlo sam uznemiren ovim otkrićem. Ogorčen sam!“ Posle pojave ovih odlomaka iz knjige Upornoporicanje portparol Kondolize Rajs je obavestio medije da sastanak sa šefom CIA nije tekao kako ga opisuje Vudvord. „Gospođica Rajs se ne seća…“
Kongresmen i dečaci
Uoči novembarskih izbora, kada se bira jedan broj predstavnika za Senat i Kongres, republikancima je osim Vudvordove knjige veliki udarac zadala i najnovija vašingtonska afera, koja je otkrila da se republikanac Mark Foli (52), u javnosti poznat kao šampion dečjih prava u Kongresu, tajno udvarao nekim dečacima koji su bili na praksi u Kongresu. Mnogima je slao seksualno eksplicitne i-mejl poruke. Neki roditelji su se još pre godinu dana žalili nadležnima u Kongresu na ponašanje ovog političara, ali su republikanci zataškali slučaj. Tek kada su se kongresmenove ljubavne poruke nedavno pojavile u medijima, reagovao je i FBI. Kongresmen Foli je, u međuvremenu, podneo ostavku i otišao na jednu kliniku za lečenje alkoholizma i „problema ponašanja“.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
Između sada već mitske ceremonije otvaranja i ništa manje spektakularnog zatvaranja Olimpijade bili smo svedoci petnaest dana istinske “olimpijske sportske fešte” koja je nadmašila sva očekivanja, a najviše je iznenadila možda baš same Francuze, zatečene usred dve nedelje opšteg “blaženstva” i zaborava na “politiku i stvarni život”. No, glavna zvezda ovih OI ipak nedvosmisleno ostaje sam Pariz, grad domaćin
Olimpijske medalje su nekada dodeljivane i za arhitekturu, književnost, muziku, slikarstvo i skulpturu, ali se nije ostvario Kubertenov antički san o spajanju “gimnastike za telo i muzike za dušu”
U Nacionalnom parku Sutjeska ponovo je buknuo požar. Vatra je za četiri dana zahvatila više od 150 hektara stogodišnje šume, a pomoć je u gaženju požara stigla je i iz Srbije
Talibani proslavljaju treću godišnjicu vladavine Avganistanom. Od 2021. godine, ljudska prava u ovoj zemlji kontinuirano se urušavaju. Ženama je zabranjen pristup mnogim javnim mestima i fakultetima, a većina srednjih škola za devojčice je zatvorena
Dok Rusija kontroliše veći deo istočnog dela Ukrajine, ukrajinske trupe nastavljaju sa napadima u oblastima Belgorod i Kursk. Ne sa namerom da ih okupiraju, već da „zaštite živote Ukrajinaca”. A i da pokažu mišiće
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!