Za razliku od Kastrove, revolucija Daniela Ortege, komandanta FSLN-a, značila je uvođenje političkog pluralizma, demokratije i mešovite, državno-planske i tržišne privrede, odnosno eksperiment od čijeg je uspeha neposredno zavisila budućnost El Salvadora, ali i ostalih zemalja centralne Amerike
S PUŠKOM ILI NA IZBORIMA: Danijel Ortega i Tomas Borhe, osnivač FSLN
Vesti iz Nikaragve danas nema. Ili retko – ako neki el Ninjo, la Ninja, Mič ili Joan naprave krš i lom u Centralnoj Americi. Da je pre dvadeset i pet godina levičarska gerila srušila desničarsku diktaturu, zaboravili su i oni Evropljani koji su tada umesto na godišnji odmor putovali na radne akcije u revolucionarnu Nikaragvu, gradili škole i puteve ili iz solidarnosti negde u Parizu ili Rimu pili samo nikaragvansku kafu, recitovali Ernesta Kardenala, prepričavali govore Daniela Ortege i čitali Omara Kabezasa. Ako ni to, nikaragvanska revolucija je, manje-više, svima bila simpatična. I prihvatljiva. Četrdesetogodišnja diktatura Somoza klana završena je nakon trijumfalnog ulaska revolucionara Sandinističkog oslobodilačkog fronta – FSLN (Frente Sandinista para la Liberacion Nacional) u glavni grad Managvu, 19. jula 1979. godine. „Bez Somoze je Nikaragva slobodna“, bio je tada moto mlade revolucije, koja je preko noći dobila mnogobrojne prijatelje – zemlje trećeg sveta, podršku Sovjetskog saveza i zapadnoevropskih socijaldemokrata. Za razliku od Kastrove, revolucija Daniela Ortege, komandanta FSLN-a, značila je uvođenje političkog pluralizma, demokratije i mešovite, državno-planske i tržišne privrede, odnosno eksperiment od čijeg je uspeha neposredno zavisila budućnost El Salvadora, ali i ostalih zemalja centralne Amerike. Kako to obično biva na ovom područiju početak ove, po mnogima „nežne revolucije“ značio je i početak eskalacije sukoba sa Sjedninjenim Državama.
Tek što je izabran, tadašnji republikanski predsednik SAD Ronald Regan uvodi Nikaragvi sankcije, a CIA se obavezuje da u što kraćem roku obuči nekadašnje pripadnike Nacionalne garde diktatora Somoze, Kontraše koji su nakon pobede sandinista pobegli u Honduras i Kostariku. Uskoro se iz ovih zemalja u sve većem broju organizuju napadi na škole, poljoprivredne zadruge i bolnice u Nikaragvi, što izaziva novi građanski rat. Kada na prvim demokratskim izborima nakon pada diktature, krajem 1984. pobeđuje Danijel Ortega, komandant sandinista – uz 500 internacionalnih posmatrača i uz 63 odsto dobijenih glasova – predsedniku SAD se mrači pred očima. Pitanje Nikaragve je po Reganu bilo od „izuzetnog značaja za sigurnost Sjedinjenih Država“ zbog čega Amerika uvodi ekonomsku blokadu i odobrava finansijsku pomoć pripadnicima nekadašne nacionalne garde diktatora Somoze u visini od 100 miliona dolara.
To što je Evropski parlament osudio SAD zbog podrške kontrašima nije sprečilo ponovno uvođenje diktature kao ni odluka Međunarodnog suda pravde u Hagu kojom se Sjedinjene Države obavezuju da plate ratnu odštetu Nikaragvi u iznosu od 12 milijardi dolara. Vašington je smatrao da slučaj Nikaragve nije u nadležnosti međunarodnog suda. Tadašnja intervencija Sjedinjenih Država praćena je i velikom aferom Irangate. Reganova administracija je tajno prodavala oružje Iranu, a zaradu koristila za finansiranje kontraša u Nikaragvi. Istovremeno su SAD svetsku zajednicu pozvale na uvođenje embarga – upravo Iranu.
Bilans građanskog rata u Nikaragvi bio je oko 30.000 mrtvih, isto toliko ratnih invalida, inflacija od 36.000 odsto za godinu dana, destabilizovana država i propala revolucija. Od tada do danas nepismenost je ponovo porasla sa osam na 36 odsto, sedam od deset Nikaragvanaca živi u siromaštvu, svaki drugi je nezaposlen. Na izborima 1990. sandinisti su, očekivano, izgubili. Bivši predsednik Danijel Ortega je tek sada, posle dvadeset i pet godina priznao i sopstvene greške. Katastrofalna ekonomska politika, nezavisna od američke „pomoći“ dovela je zemlju do kolapsa. Ipak, nekom igrom slučaja Danijel Ortega nije završio kao Augusto Sandino. Ima nameru da se 2006. ponovo kandiduje za predsednika. Iz Vašingtona stižu sve jasnije poruke: „Ortega je neprijatelj svega za šta se SAD bore. Uostalom on je prijatelj našeg neprijatelja.“ Sadama Huseina.
General "svih slobodnih ljudi"
Levičarska gerila Augusta Cesara Sandina primorala je američke trupe da 1933, nakon dvadestogodišnje okupacije, napuste još od 1838. godine nezavisnu državu Nikaragvu. Sandino je nakon pregovora s novom vladom pristao da razoruža svoju armiju. Pogrešna odluka „generala svih slobodnih ljudi“ – kako su nazivali Augusta Sandina – omogućila je komandantu Nacionalne garde Anastasiu Somozi da uz finansijsku pomoć Sjedinjenih Država preuzme vlast i uspostavi jednu od najsurovijih diktatura Latinske Amerike, koja je trajala više od četrdeset godina – sve do 19. jula 1979. Augusta Cezara Sandina ubili su 1934. pripadnici nacionalne garde, samo godinu dana nakon što su američke trupe proterane iz Nikaragve. Grupa levičarskih intelektualaca osnovala je, pozivajući se na ideologiju Sandina, Sandinistički front oslobođenja, FSLN (Frente Sandinista para la Liberacion Nacional).
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
Između sada već mitske ceremonije otvaranja i ništa manje spektakularnog zatvaranja Olimpijade bili smo svedoci petnaest dana istinske “olimpijske sportske fešte” koja je nadmašila sva očekivanja, a najviše je iznenadila možda baš same Francuze, zatečene usred dve nedelje opšteg “blaženstva” i zaborava na “politiku i stvarni život”. No, glavna zvezda ovih OI ipak nedvosmisleno ostaje sam Pariz, grad domaćin
Olimpijske medalje su nekada dodeljivane i za arhitekturu, književnost, muziku, slikarstvo i skulpturu, ali se nije ostvario Kubertenov antički san o spajanju “gimnastike za telo i muzike za dušu”
U Nacionalnom parku Sutjeska ponovo je buknuo požar. Vatra je za četiri dana zahvatila više od 150 hektara stogodišnje šume, a pomoć je u gaženju požara stigla je i iz Srbije
Talibani proslavljaju treću godišnjicu vladavine Avganistanom. Od 2021. godine, ljudska prava u ovoj zemlji kontinuirano se urušavaju. Ženama je zabranjen pristup mnogim javnim mestima i fakultetima, a većina srednjih škola za devojčice je zatvorena
Dok Rusija kontroliše veći deo istočnog dela Ukrajine, ukrajinske trupe nastavljaju sa napadima u oblastima Belgorod i Kursk. Ne sa namerom da ih okupiraju, već da „zaštite živote Ukrajinaca”. A i da pokažu mišiće
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!