Balet Narodnog pozorišta u poslednje vreme ima običaj da na samom kraju ubitačno dosadne sezone iznedri po jednu „važnu“ i dobro promovisanu premijeru, premda to bude balet koji do početka naredne sezone ionako svi zaborave.
Nečistakrv u koreografiji Lidije Pilipenko samo je jedan od primera dezorijentisane beogradske baletske scene. Predstave se zaboravljaju, jer je ta scena još uvek u koncepciji onoliko pominjanih »zlatnih sedamdesetih«, na tromeđi tragedije, lirizma i patetike. Nečistakrv je pri tom još i neprecizna koreografija, koja nije spojila sadržaj i formu.
Možda je najveća nesreća baš u tome što u osnovi ovog baleta nisu »činjenice« iz istoimenog romana Bore Stankovića, već izvesno psihološko tkivo u čijem je središtu sam pisac. Autorka libreta Lidija Pilipenko, tragajući za fenomenom nečiste krvi, htela je da prikaže velikog srpskog pisca kroz imaginarne dijaloge sa njegovim likovima »oslobođenog od naturalizma, folklornog prizvuka i epohe nakićene dertom i sevdahom«. Međutim, uranjanje u kulturološke koncepte i frojdovske psihološke dubine ne samo da zvuči pretenciozno za domet jednog baletskog dela, nego se to u praksi izjalovilo u nekakve veštačke impresije same autorke, koje su publici ostale nejasne.
U dva čina odnosno osam igračkih scena defilovali su Bora Stanković (Konstantin Kostjukov), njegova žena (Tamara Ivanović), Koštana (Ivana Kozomara), Sofka (Olga Olćan), Tašana (Bojana Žegarac), Paraputa (Aleksandar Ilić), Miron (Milan Rus), u koreografiji koja je u svojim lutanjima i razvučenosti, još od početka predstave pala u zapećak. Opredeljujući se za muzičku kompilaciju srpske duhovne muzike (Mokranjac, Konjović…), Pilipenko je izgleda želela da izbegne zamku »vranjanskog derta«, što s aspekta gledaoca ovog baleta može delovati i kao osiromašenje, posebno ako se nadao jedinstvenoj prilici da se bogatstvo narodnog igračkog koraka znalački uplete u baletsku rečenicu. Malobrojni su pokušaji takve sinteze u Nečistojkrvi i neprirodno izdvojeni, kao što je na primer stilizovano muško kolo, sa nogom podignutom napred i stopalom u fleksu, što može biti odlika igre raznih naroda. Naprosto, nisu birani elementi koji nose raskošan igrački karakter ovog podneblja.
Umesto toga, likovi ovog baleta, a ponajviše pisac Bora Stanković opterećeni su »građanskom« lirskom patetikom, pa ta baletska frazeologija prati komad od početka do kraja. U koreografiji bez pažljivo biranog plesnog jezika, stradale su i Sofka i Koštana, piščeve junakinje čija je igra, nasuprot velikim očekivanjima, ostala više priprostog duha. Zamorna intonacija igre učinila je da i onih nekoliko monumentalnih slika, kao što su venčanje, ili pojava piščevih junaka okupljenih oko stola, praktično ostanu statične iako su imale materijala da se razviju i ožive. Dugo čekan igrački odgovor stigao je tek na samom kraju kroz igru ansambla i muških solista u sceni Vaznesenje, kada je izgledalo da se u koreografskom planu L. Pilipenko konačno nešto »otkačilo« pa se igra oslobodila.
S obzirom na zahteve spektakla, pa još i etno-nacionalnog, kakav je Nečistakrv pokušala da bude, scenografija Borisa Maksimovića šeta od modernih rešenja, kao u slučaju stolova koji se uz pomoć užadi spuštaju na scenu, pa do monumentalnosti i kiča: uveličane sveće koje gore, voda kao deo bine po kojoj plivaju latice ruža… Kako god, muzički, scenski, kostimografski (Božana Jovanović) preduslovi za nekakav spektakl su postojali, ali nejasan idejni koncept i uzaludna igra učinili su neuspelost ove predstave isuviše vidljivom.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
Pozorišni program Nedelje ponosa je siguran prostor u kom je moguće istaći različite aspekte borbe LGBTI+ zajednice na umetnički relevantan način i učiniti ih dostupnim i jasnijim široj javnosti, kažu u Hartefaktu koji ga organizuju već šestu godinu
Otvaranjem Plave dvorane u Sava centru završava se rekonstrukcija i treće, kulturne zone ovog objekta. Umesto obaveznih 50 miliona, Delta holding je u Sava centar uložio 120 miliona evra. Koncertnu sezonu Plave dvorane otvoriće Konstrakta
Reditelj Luka Jovanov povukao je svoju predstavu sa Festivala duodrame u Topoli, zato što na njemu učestvuje Branislav Lečić. Irfan Mensur, selektor festivala, smatra da je to obično privlačenje pažnje javnosti
Biblioteke Srbije su tek nedavno dobile spisak knjiga koje će Ministarstvo kulture otkupiti od izdavača kako bi došle do biblioteka. Te knjige će doći do biblioteka i čitalaca tek krajem godine, a trebalo je najkasnije proletos. Na tom spisku nema mnogo vrednih knjiga, pa i Andrićevih eseja
Tom nagradom slavimo izvanredan opus Vima Vendersa koji nastavlja da istražuje i eksperimentiše znatiželjnog oka i otvorenog uma, rekao je Matijs Vouter Knol, izvršni direktor Evropske filmske akademije
Dok vlast laže da će minimalac od iduće godine stići minimalnu potrošačku korpu, valja primetiti – minimalac je jadan, korpa još jadnija, cene previsoke uprkos „akcijama“, a ovakve mere neodržive
Kako su trojica obesnih klinaca ubila beskućnika na Novom Beogradu, a policiji to najpre nije bilo vredno ni uviđaja. Kako je, dakle, lako i daleko od očiju sistema otišao jedan čovek
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!