U pretrpanoj koncertnoj sezoni u Beogradu, može da se desi pa promakne nezapažen poneki premijerni nastup koji zaslužuje mnogo više pažnje, kao što je to bio nastup hrvatskog benda Pips, Chips & Videoclips u Domu omladine, ili nepogrešivi trijumf svetske zvezde u redovnoj poseti, kao što je to bio slučaj sa Marizom u Sava centru
Tugaljiva je sudbina tranziciona: uvek više robe nego novca, fantastike za oba oka/uha, mamipara napretek, krcati izlozi a praznjikavi džepovi… Tako i s (još jednom) pretrpanom koncertnom sezonom u Beogradu, pa promakne nezapažen poneki premijerni nastup koji zaslužuje mnogo više pažnje, kao Pips, Chips & Videoclips, ili nepogrešivo trijumfuje svetska zvezda u redovnoj poseti, kao Mariza.
Dolarski renovirana, i shodno tome preimenovana u ‘Amerikana’, gornja sala DOB/Doma omladine Beograda (nekada ‘dansing’) najzad je koncertni prostor kakav je prestonici Srbije dugo nedostajao: prima do 1000 ljudi, pred povećom binom sa solidnom zvučno-svetlosnom opremom, a konačno su i ulaz i šank postavljeni na logična mesta; dodajte tome predvorje, i činjenicu da ovaj oveći klub nije u podzemlju nego na prvom spratu, pa su mu izgledi odlični, još samo da postigne pravu meru ventilacije (punom parom!) i pušača (marš u predvorje!). Možda i zbog ranog ‘zatvaranja sezone’ usled nastavka renoviranja DOB-a, ‘Amerikana’ je zgusnula koncerte dotle da su se doslovno u sendviču, iz večeri u veče, između mlađih (Svi na pod!) i starijih (KKN) ovdašnjih atrakcija, našli – uz to, prvi put u Beogradu – zagrebački Pips, Chips & Videoclips, jedni od najcenjenijih hrvatskih bendova od početka devedesetih
VIKEND U ZEMLJI ČUDA: Ako izuzmemo rubnu/obalnu frakciju hrvatske rok scene, čije su perjanice KUD Idijoti (Pula) i Let3 (Rijeka) i u Srbiji veoma popularne, nekim čudom su sa linije Psihomod Pop – Hladno pivo ovde ostali zapravo nepoznati Pips, Chips & Videoclips, i tome nažalost nije pomoglo ni ovo najavno gostovanje. Pomenuta linija je lako prepoznatljiva i široko prihvaćena ‘od Stonsa do Ramonsa’, dakle prav i oštar gitaristički rokenrol glavne struje, melodičan i duhovit – što nije lako postignuće, kako svedočimo mnogim našim sastavima. Stvorivši i predvodeći Pips, Chips & Videoclips, pevač/tekstopisac Dubravko Ivaniš Rip(p)er (r. ‘66) odskočio je od panka, navijačkih himni i obrada/dosetki, pa je tako i njegova grupa od alternative i kasetnih ‘bombica’ stigla do svog ključnog diskografskog triptiha: drugi album Dernjava 1995. godine izveo ih je iz Hrvatske u ex-Yu prostor; vrhunac, CD Fred Astaire (1997, Jabukaton) trijumfovao je i kod publike i kod kritike, a najveći hit s albuma Ljeto ‘85 figurirao je i u filmu Mondo Bobo Gorana Rušinovića; četvrti, Bog (1999, Jabukaton), dokazuje da ništa od toga nije bilo slučajno, i opet je pokupio pregršt nagrada ‘Porin’ i ‘Crni mačak’.
Riperov neskriveni uzor je Darko Rundek, mada i Jura Stublić zazvuči. Riperova dugogodišnja devojka, a posle nekih prekida i supruga, je Jadranka Bastajić Yaya, pevačica sastava Jinx, koji je nedavno pri prvom pojavljivanju u ‘Amerikani’ pokazao koliku (dotad pritajenu, ali vernu) publiku ima u Beogradu; ipak, neki će vođi Pipsa više zavideti na svojevremenoj epizodi s tada malopoznatom Nives, kasnije Celzijus. Pips, Chips & Videoclips imaju autorizovanu biografiju (Dugi vikend u zemlji čudesa, 1997, Jabukovac, Zagreb – delo zanimljivog kantautora i novinara Ante Perkovića) i odličan sajt. U svojoj drugoj deceniji s još nekoliko solidnih albuma, menjaju puno članova, ali i kao sekstet koji se pojavio pred nama ostali su, uz diskretnog klavijaturistu, dosledni temelju gitarskog dvojca; bubnjar je Igor Paradiš, mlađi brat Psihomodovog basiste Smiljana/Šparke.
U ‘Amerikani’ se okupilo svega par stotina posetilaca (ulaznica 600 din.). Svi ostali propustili su uživanje u zrelom, punokrvnom koncertu započetom klapskim tumačenjem hita Mot(u)ori (povampirenih) Divljih jagoda, a dovršenom snažnim numerama srednjeg tempa, onakvim baladama koje sentimentom ne zapadaju u ljigu kao što je to prečesto slučaj kod ovdašnjih grupa. Posle davnog EXIT-a i ovog malokalibarskog nastupa, spremni smo na pravo, zasluženo masovnije koncertno ukazanje Pips, Chips & Videoclips u Beogradu i drugde.
Mariza
FADO U BEOGRADU: U međuvremenu, opsedaju nas tribute-poduhvati (narodski francuski rečeno, omaž) u rasponu od Braindogs s pesmama Toma Vejtsa (Tom Waits) do ‘projekta’ na grbači još neiskuliranog Majkla Džeksona. Ništa manje ne dave nas ni nabeđene dive kao Seka Moja tesna bruka Aleksić i PlastiKarleuša. Tim bolje što nas je po četvrti put (posle juna 2005, oktobra 2006, decembra 2008) posetila Mariza, sad već – sa sve većim koncertima i u SAD – najpoznatija, iako jedva sredovečna, živa fado-pevačica. Kao i pri prethodnom gostovanju, nastupila je i u Novom Sadu, a ulaznice (1800–2700 din.) za ‘njen’ Sava centar bile su rasprodate. Dočekana frenetično, ispraćena ovacijama, ni Mariza nije uzdržana kad je u pitanju ovdašnja publika. Ako je pri prvom susretu – na turneji za svoj treći CD Transparente (2005, EMI/Capitol – World Connection; Dallas) – velika dvorana Sava centra bila tek napola puna, posle je uzajamna naklonost prelivala. I ovog puta ponudila je poznat, briljantno izveden program kojim je i ovde već promovisala svoj četvrti album Terra (2008, EMI – Dallas). U međuvremenu, viđena je kao ‘glavna’ u divnom filmu Fados (2007) Karlosa Saure, a njenom DVD-prvencu Live in London (2003) pridružili su se – uz preklapanja – Concerto em Lisboa (2006) i prošlogodišnji Terra em Concerto, tako da možemo uporediti/proveriti da dobijamo prvorazredne predstave i u Beogradu. Od Marize, istinske dive.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Osećali smo da nečemu dolazi kraj. Naravno, niko od nas nije znao šta nas čeka, naročito ne da će se sve tako krvavo raspasti, ali da će sve biti drugačije – to se osetilo u vazduhu. I Titova smrt se desila upravo na početku te dekade. Mislim da je među nama postojao iracionalni osećaj ‘sad ili nikad’”
“Hoćemo da napravimo veliki nezavisni teatar, da radimo ono što mi hoćemo, što druge kolege hoće... A o tome kakva je situacija na nezavisnoj sceni najbolje govori to što nam je Ministarstvo za kulturu za ovaj projekat dalo dve hiljade evra bruto, to je hiljadu i osamsto neto”
"Najveća pretnja srpskom jeziku nisu nekakve mračne strane sile poput latinice, anglicizama ili interneta, nego tvrdokorna domaća nepismenost i nekultura", rekao je pre koju godinu Ranko Bugarski u razgovoru za „Vreme“
„Ljudi su toliko puni straha da pravo na svoje mišljenje odbijaju u startu. Oni hoće da svoju krivicu podele sa drugima, da ne preuzimaju odgovornost, u jednoj neodređenosti hoće ljudi da žive“
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!