Uz jasno poimanje da se ovaj dokumentarac bez daljeg na prvom mestu obraća generacijskim “saborcima”, kao i onima iz mlađih naraštaja koji bi pristupili proučavanju bez ciničnog i navodno dubokoumnijeg otklona, nameće se upečatljiv sud da je ovo tematski film koji je pogodio metu
Pre nekoliko godina Beograd je pohodio izraelski i američki reditelj Sem Firstenberg, reditelj Američkog nindže i brojnih drugih B akcijaških klasika, mahom iz univerzuma čuvene kuće The Cannon Group, i tom prilikom u razgovoru sa potpisnikom ovih redova sasvim svojevoljno priznao je da je poslednjih godina “deo industrije nostalgije”. A u filmu Fatalna nesanica (Light Sleeper) Pola Šredera iz manje-više iste ere, lik koji tumači Dejna Dilejni gorko će prekoriti glavnog junaka (igra ga Vilem Dafo) da uporno i bezrezervno romantizuje svoju narkomansku prošlost, insistirajući samo na lepim događajima, a ciljano ostajući slep na brojne nevolje i muke.
bajka i zurka…
Srećom po svedoke i one koji se i dalje živo sećaju epohe o kojoj govori dokumentarni film Bajka bespovratnog vremena u režiji mladog Pavla Terzića (film nastao i uz podršku Filmskog centra Srbije), primera sličnog slepila, niti nostalgičarske, saharinske ostrašćenosti nema ni u tragovima; ovo ostvarenje (čija je prestonička, nefestivalska premijera zakazana upravo za dan kada na kioske stiže ovaj broj “Vremena”, i to, krajnje prikladno, u beogradskoj Barutani) nudi trezven pogled na jedno krajnje atipično vreme ne samo u razvoju ovdašnje popularne kulture na prevoju vekova, i ne samo unutar vidokruga kojim dominira priča o evoluciji elektronske muzike kod nas. Reditelj je toliko mlad da narečene događaje može da poznaje tek iz predanja učesnika tog pokreta, te krajnje racionalno i mudro ovaj svoj film lišava upadljivijih komentara (koji, jelda, nužno sa sobom nose i naknadnu pamet, katkad i moralizatorsku uskogrudost…), prepuštajući kadar, odnosno prostor, ključnim akterima te scene. I nedvojbeno je dobro što je tako. Ne samo stoga što je reč o recentnijoj prošlosti, pa su akteri i dalje tu, dostupni za svedočanstva/doprinos, nego i zato što se neke priče mogu prevashodno ispričati ovako – u vidu gustog tkanja svedočanstava upućenih, koji su, na svu sreću, nimalo skloni poslušničkoj romantizaciji prošlosti, koja je uvek privlačna, ako ni zbog čega drugog a ono zbog pukih bioloških odrednica koje se uglavnom vezuju za mladost.
foto: srđan veljović…
Bajka bespovratnog vremena rezonski kreće podsećanjem na klimavu evoluciju takozvanog klupskog života u Beogradu, počev od šezdesetih i sedamdesetih godina, čime se dovoljno jasno mapira put koji nas podseća na jednu u nizu sasvim očiglednih životnih istina – da su eskapizam, potreba za druženjem i mahom noćnim provodom instinktivna pojava koja uvek tinja i koja dosta rano krene da klija, a potom u vidu jasnih damara buja u većini nas. Nakon tog uvodnog dela ovaj film (očekivano, bogat grafikom na prelazima između poglavlja i dinamično montiran, sa brzom smenom sagovornika, a, reklo bi se, svi relevantni i živući su tu – pred kamerom) stiže na ciljano tle – tle povesti o razvoju elektronske muzike, a pre toga DJ scene na ovim prostorima, tek par godina nakon buma esid-hausa u Britaniji, naravno, uz opterećenja i konkretna ograničenja koja su bila posledica ulaska u mrak i čemer sankcijskih i ratnih devedesetih godina života u Srbiji. Negde u pozadini onoga što čujemo u svedočenjima u ovom filmu okupljenih provejava ono što je nepobitno istinito – kreativnost koja je i tada i sa ove vremenske distance bila aksiom naprosto je bila ostatak i odblesak onoga što se na polju popularne kulture i sa njom umreženih vidova umetnosti zbivalo tokom osamdesetih, a devedesete (uključujući tu i druge “žanrove”, poput gitarski orijentisanog pop i/ili rok, alternativnijeg zvuka, pa i dizelaško čitanje juro-densa i haj-enerdžija) bile su trenutak kada je ovdašnja muzika ostvarila najbliži i najneposredniji kontakt sa tada aktuelnim trendovima u belom, belom svetu, idući praktično u korak sa najtraženijim, barem u Zapadnoj Evropi.
_MGM9533…
I možda je negde upravo u tom ključu najcelishodnije iščitavati svedočenja i tumačenja tog krajnje koloritnog fenomena, na koji, kako se da saznati iz ovog filma, nisu ostali imuni ni belosvetski jurišnici, te su beogradske klubove kao nastupajući pohodili i tadašnji prvoligaši, na čelu sa Loranom Garnijeom, i baš u tom svetlu je kanda najmudrije vagati ono su nam u Bajci bespovratnog vremena saopštili brojni učesnici, nadahnuti, verzirani i intelektualno pošteni. Na to se nadovezuje precizno toponimsko mapiranje tog mikrouniverzuma koji se s vremenom progresivno širio, u jednom trenutku došavši i do uvek diskutabilne tačke glavnog toka (o čemu govori jedno od završnih poglavlja filma, nažalost prekratko), uz podsećanja na nekadašnji, čak i evolutivni značaj klubova kao što su bili “Industria”, “Omen”, “Sara”, “Soul Food”… uz brojna druga prestonička (kao i novosadska – “Kontrast”, SPENS) odredišta. Uz jasno poimanje da se ovaj dokumentarac bez daljeg na prvom mestu obraća generacijskim “saborcima”, kao i onima iz mlađih naraštaja koji bi proučavanju (pa bilo to i samo u vidu gledanja ovog filma sa pregledno izloženim i posloženim informacijama) pristupili bez ciničnog i navodno dubokoumnijeg otklona, nameće se upečatljiv sud da je ovo tematski dokumentarni film koji je pogodio metu. Naravno da nije bez mana – to se pre svega odnosi na preambiciozno dvosatno trajanje te prisustvo izvesnog broja pripadnika akademskih krugova, čiji osvrti naprosto ispadaju iz fino iznijansiranog registra priče, kao i nekih od tadašnjih vedeta noćnog života koje su i dalje usredsređene na automitologizaciju a ne prvenstveno na temu filma u kome učestvuju; osim toga, upitno su zbrzani delovi u kojima je više pažnje trebalo posvetiti onome što je (bio) plod neizbežnog sudara tog eskapizma na treći (koji je lako i razumeti i opravdati) i naleta užasa i patnje drugih koji stižu iz dimenzije “dnevnog” života šire zajednice. Ipak, ne treba ovde suditi prestrogo – autorima je srce očito bilo na pravom mestu, a iz Bajke bespovratnog vremena čak i potpune analfabete po ovom pitanju/fenomenu jednostavno mogu da saznaju mnogo toga, pri čemu je sve izneto na filmski sasvim konsekventan način.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Osećali smo da nečemu dolazi kraj. Naravno, niko od nas nije znao šta nas čeka, naročito ne da će se sve tako krvavo raspasti, ali da će sve biti drugačije – to se osetilo u vazduhu. I Titova smrt se desila upravo na početku te dekade. Mislim da je među nama postojao iracionalni osećaj ‘sad ili nikad’”
“Hoćemo da napravimo veliki nezavisni teatar, da radimo ono što mi hoćemo, što druge kolege hoće... A o tome kakva je situacija na nezavisnoj sceni najbolje govori to što nam je Ministarstvo za kulturu za ovaj projekat dalo dve hiljade evra bruto, to je hiljadu i osamsto neto”
"Najveća pretnja srpskom jeziku nisu nekakve mračne strane sile poput latinice, anglicizama ili interneta, nego tvrdokorna domaća nepismenost i nekultura", rekao je pre koju godinu Ranko Bugarski u razgovoru za „Vreme“
„Ljudi su toliko puni straha da pravo na svoje mišljenje odbijaju u startu. Oni hoće da svoju krivicu podele sa drugima, da ne preuzimaju odgovornost, u jednoj neodređenosti hoće ljudi da žive“
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!