Šta se o Srbiji govori u filmovima koji će uskoro biti prikazani
Svako umetničko delo na nekakav način referiše na društvenu zbilju i dinamiku. Pogledajmo šta o životu u Srbiji danas govore filmovi koji će u skorijoj budućnosti stići pred gledateljstvo.
Otac
Nominalno gledano, melodrama o krahu jedne ljubavi i dugovečne veze, film Ajvar, prvi dugometražni igrani film u režiji Ane Marije Rossi, donosi i važnu podtemu talasa iseljavanja iz Srbije u neke spokojnije/uređenije/dosadnije/sterilnije delove sveta, ali istovremeno u tematski fundus savremenog srpskog filma uvodi i motiv ostarelih i osamljenih roditelja u kovitlacu koji proističe iz tih i takvih odluka i stanja. Srdan Golubović u novom filmu, Otac (sa Goranom Bogdanom u naslovnoj i ključnoj ulozi), reklo bi se, cilja u samu sredu priča o užasima ekonomskih i socijalnih nepravdi, okrutnom raslojavanju, egzistencijalnom očaju i krajnjem siromaštvu ne samo kao igri sudbine nego i teško premostivim identitetskim odrednicama i okovima. Za polje društveno angažovanijeg filma opredelio se i Stefan Arsenijević čiji se novi film Strahinja, između ostalog, bavi i pokušajima nekih od imigranata koji prolaze kroz Srbiju na putu ka varljivom srećnom ishodištu da se egzistencijalno ukorene ovde, među nama.
Mrak
Kada je reč o filmovima čije je snimanje upravo u toku (osim Južnog vetra 2), gledaoci mogu da računaju i na razumno skori susret sa novim filmovima Dušana Milića i Olega Novkovića. Milić, autor filmova Jagoda u supermarketu, Guča i Travelator, koji su svi do jednog na ovaj ili onaj način polemisali sa nekim od aspekata života u Srbiji, odlučio se za Mrak, žanrovski koncipiran, trilerski prikaz užasa života (odnosno nazoviživota) izolovane srpske porodice u nimalo prijateljskom okruženju na Kosovu i Metohiji. Valja naglasiti da ovaj film nastaje kao koprodukcija Srbije, Danske, Bugarske, Italije i Grčke, a da je jedan od koproducenata danska kuća Rocket Nation glasovitog Nikolasa Vindinga Refna, što će sve gotovo izvesno pomoći proboju ovog filma na neke udaljenije adrese. Oleg Novković, u čijoj filmografiji su filmovi Kaži zašto me ostavi, Sutra ujutro, Beli beli svet…, u slučaju novog filma, Živ čovek, opredelio se, kako navode iz producentsko-autorskog tima, za melanholičnu komediju u kojoj se između ostalog traga i za odgovorima na pitanja kao što su „šta je sloboda i kada je čovek živ?“.
Na uzorku recentnih filmova koji su već viđeni u bioskopima, nema ni naznaka ulepšavanja stvarnosti, kao ni relativizacija, mućenja ionako mutne vode ili, daleko bilo, apologije za ono što i one koji ovde ne valjaju. I na planu nedvosmisleno fiktivnog, recentni srpski filmovi barem na planu ideja i refleksija zadržavaju čvrstu vezu sa stvarnosnom dimenzijom, što, naravno, može biti i posledica same prirode i nasleđa srpskog filma i kinematografije, a može biti da se tu prevashodno radi o intelektualnom poštenju kao nužnom sastojku svakog konsekventnog filmskog ostvarenja, na ovaj ili onaj način uspelog. To je izrazito važno imajući u vidu prijemčivost filma, kao i činjenicu da ume da se desi da mnogi steknu utisak o prohujalom vremenu pod uticajem doživljenog i opaženog u popularnoj kulturi, a ponajpre kroz film ili televizijske serije (na primer, u tom smislu jedna od snažnijih i prvih asocijacija na ogromne klasne razlike i suštinsko odsustvo ličnih sloboda sredinom prošlog veka su filmovi ovdašnjeg crnog talasa, dok, s druge strane, sud o lahorastom, bezbrižnom, ako ne i beslovesnom joi de vivre SFRJ ere u naknadnom impresionističkom iščitavanju izvorište ima i u filmskim serijalima kao što su Lude godine i Žikina dinastija).
Po toj osnovi, savremenom srpskom filmu se slabo šta ima zameriti – i svi prikazani filmovi, od Ederlezi rajzing… do Šavova, i oni koji će tokom ovog leta to postati, zbilja koriste filmski medij kako bi progovorili i na univerzalne teme, čija se univerzalnost, pak najbolje očitava i najupečatljivije potvrđuje upravo kroz jasnu vezu sa našom zbiljom, ovde i sada, pa bilo to i makar samo na idejnom ili asocijativnom planu. Svi pomenuti filmovi, stoga, izrazito su podatni za analizu i u tom pravcu, što već sada daje povoda da će u vidu fiktivne vremenske kapsule u nekoj doglednoj ili daljoj budućnosti dovoljno rečito govoriti i o doživljaju filma u Srbiji u ovom trenutku i o našim životima i onima što ih je opterećivalo i činilo upravo ovakvima, uz podsećanje da dobar film katkad sa sobom nosi i onu snevanu transformativnu moć koja nam pomaže da život snažnije i celovitije doživimo.
Zato, kada utihnu esnafske, suparničke ili „samo“ gledalačke strasti, stiče se utisak da se (makar po ovom pitanju sameravano) srpski film i dalje kreće dobrim putem, ili da je istina negde dovoljno blizu tako umirujućeg i laskavog suda. S druge strane, u slučaju zbilje nam, ovakve kakva jeste i za čiju promenu se iznova i iznova mora boriti, ni montažerska i ina filmska vizuelna i opsenarska akrobatika nije svemoćna.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Osećali smo da nečemu dolazi kraj. Naravno, niko od nas nije znao šta nas čeka, naročito ne da će se sve tako krvavo raspasti, ali da će sve biti drugačije – to se osetilo u vazduhu. I Titova smrt se desila upravo na početku te dekade. Mislim da je među nama postojao iracionalni osećaj ‘sad ili nikad’”
“Hoćemo da napravimo veliki nezavisni teatar, da radimo ono što mi hoćemo, što druge kolege hoće... A o tome kakva je situacija na nezavisnoj sceni najbolje govori to što nam je Ministarstvo za kulturu za ovaj projekat dalo dve hiljade evra bruto, to je hiljadu i osamsto neto”
"Najveća pretnja srpskom jeziku nisu nekakve mračne strane sile poput latinice, anglicizama ili interneta, nego tvrdokorna domaća nepismenost i nekultura", rekao je pre koju godinu Ranko Bugarski u razgovoru za „Vreme“
„Ljudi su toliko puni straha da pravo na svoje mišljenje odbijaju u startu. Oni hoće da svoju krivicu podele sa drugima, da ne preuzimaju odgovornost, u jednoj neodređenosti hoće ljudi da žive“
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!