"Nemam ništa protiv narodnjaka, ali, ako je to medijski toliko zastupljeno da ne možemo imati ni najmanji mogući prostor, onda ne mogu biti previše za narodnjake. Džez je sigurno povezan i s nekim dubljim stvarima od razbijanja čaša", kaže za "Vreme" Matija Dedić
OBNOVA NAJLUĐIH GODINA: Predrag Revišin i Matija Dedić
Na 18. Yu džez festu, održanom prošlog vikenda u Valjevu, najviše zanimanja medija i javnosti izazvao je bend The Graz veterans, koji čine trubač Marko Đorđević (živi u Sloveniji), klavijaturista Matija Dedić (Hrvatska), kontrabasista Predrag Revišin (Beograd) i bubnjar Dušan Novakov (Austrija). Oni su od 1991. do 1997. studirali u Gracu, a u Srbiji su izazvali pažnju i zato što je Matijin otac Arsen Dedić, pa smo Matiju pitali kako je primio tu vrstu interesovanja. Matija odgovara da je to očekivao, ali da ga ipak pomalo nerviraju sva ta pitanja koja su vezana za nešto drugo, a ne za njihovu svirku i nastup.
MATIJA DEDIĆ: Možda jednog dana budemo iz još različitijih zemalja, možda Reško bude Indijac, a ja Amerikanac, tada nećemo morati pričati ni o Jugoslaviji ni o bivšoj Jugoslaviji, a počeli smo u ansamblu gospodina Stjepka Guta, to je ono što je bitno i što je istina.
Kakosteseokupili?
DEDIĆ: Prvo sam svirao sa Reškom, Novakov je došao u Grac koju godinu kasnije, Đorđević ’95, bili su tu još neki likovi, ali Reško je prvi koga sam upoznao. Godine 1997. smo se razišli na različite strane, da bismo se nedavno ponovo okupili, svirali smo u Sloveniji, sada smo ovde. Osim muzičkog, za mene je ovo jedno prijateljsko druženje, obnova mojih najluđih godina jer sam s ovim ansamblom proveo period između svoje 18. i 24. godine, i ovo danas je zapravo povratak našem prijateljstvu. A muzički, kad bismo više vežbali, to bi bilo ludilo.
Svako je 1997. otišao na svoju stranu, Reško najdalje, do Južne Afrike, tako da nas je teško bilo okupiti, ali sad se to kreće, ka normalizaciji odnosa. Ako smo kod džeza, čini mi se da smo mi ti koji najviše radimo na tome, a ja sam, valjda, prvi džez muzičar iz Hrvatske koji je od ’91 došao u Jugoslaviju.
DEDIĆ: Naši ukusi su potpuno različite planete, i možda je upravo u tome nekakva draž. Držim da prijateljstvo i tolerancija kod nas više dolaze do izražaja nego istomišljenost u muzičkom žanru.
Dalistezadovoljnidosadašnjomkarijerom?
DEDIĆ: Ne mislim da je to što radim nekakav uspeh, ili nekakva karijera, ali jedna od dražih stvari je kada sam sa svojim matičnim bendom bio predgrupa ansamblu Keni Barel – Beni Golson. Iste, ’97. godine, Bojlersi su nastupali u Londonu, kada je, igrom slučaja, kritika našeg koncerta izašla u novogodišnjem izdanju „Tajma“. Svirao sam i s nekim drugim ljudima, ali to ne smatram nekim uspehom jer svako je već svirao sa svakim.
Dalisuizavasovinastupi „višeodmuzike„?
PREDRAG REVIŠIN: Ova turneja obuhvata nekoliko gradova u Srbiji i treba da pokaže da postoje novi ljudi koji su stasali i koji takođe mogu da se bave muzikom. Takođe, treba da pokaže da se barijere raspadaju i da se, bar kad je muzika u pitanju, ništa nije promenilo.
REVIŠIN: To nas ni tada nije interesovalo, bilo je periferno u našim životima. Kao što je Matija već rekao, sutra ću biti Indijac, a on ne… Ne živimo zbog toga da bismo pratili medije i gledali CNN svaki dan, to nas ne zanima.
Imaliovajsastavozbiljnijemuzičkenamere?
REVIŠIN: O tome ćemo razmišljati kad se ukaže prilika, za sada idemo korak po korak. Nismo obavezni da uradimo ništa, sve ovo je iz ljubavi prema onome što smo radili desetak godina, da bismo obnovili zajednička sećanja. Za sada nam se dopada da bude tako, a za dalje ćemo videti.
Moguliseuporeditihrvatskaijugoslovenskadžezscena?
DEDIĆ: Ne mogu to uporediti jer sam prvi put ovde.
DEDIĆ: Nisam rekao srpski, nemam ništa protiv narodnjaka, ali, ako je to medijski toliko zastupljeno da ne možemo imati ni najmanji mogući prostor, onda ne mogu biti previše za narodnjake. Nemaju svi istu šansu, nisam kriv što ljudi baš ne čitaju knjige, a džez je sigurno povezan i s nekim dubljim stvarima od razbijanja čaša. Ipak, i ovo što ja radim ima nekakvu draž, to da spadam među dvadesetak ljudi koji nešto održavaju u životu, i to je jedna fina uloga na koju sam ponosan. Radim i s ljudima sa estrade, iz finansijskih razloga, ali uglavnom je to muzika vezana za džez na ovaj ili onaj način. Mogao sam i ja propevati, pa da me Arsen gurne, ali to nisam uradio i mirnije spavam.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Osećali smo da nečemu dolazi kraj. Naravno, niko od nas nije znao šta nas čeka, naročito ne da će se sve tako krvavo raspasti, ali da će sve biti drugačije – to se osetilo u vazduhu. I Titova smrt se desila upravo na početku te dekade. Mislim da je među nama postojao iracionalni osećaj ‘sad ili nikad’”
“Hoćemo da napravimo veliki nezavisni teatar, da radimo ono što mi hoćemo, što druge kolege hoće... A o tome kakva je situacija na nezavisnoj sceni najbolje govori to što nam je Ministarstvo za kulturu za ovaj projekat dalo dve hiljade evra bruto, to je hiljadu i osamsto neto”
"Najveća pretnja srpskom jeziku nisu nekakve mračne strane sile poput latinice, anglicizama ili interneta, nego tvrdokorna domaća nepismenost i nekultura", rekao je pre koju godinu Ranko Bugarski u razgovoru za „Vreme“
„Ljudi su toliko puni straha da pravo na svoje mišljenje odbijaju u startu. Oni hoće da svoju krivicu podele sa drugima, da ne preuzimaju odgovornost, u jednoj neodređenosti hoće ljudi da žive“
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!