"Ovo što se sada radi u nekim laboratorijama sa kloniranjem ljudskog embriona je – egzibicionizam. Nisam siguran da cela ova gužva oko kloniranja nema veze i sa Bin Ladenom da bi Amerika malo zamaglila ono što se zbiva u Avganistanu"
NAUKA POBEDILA VERONAUKU: Profesor Dr Vladimir Glišin
„Polemika oko kloniranja ljudskog embriona više je medijska prašina nego naučna rasprava. Tu je biologija vrlo čista. Nije ovo nikakvo ‘senzacionalno otkriće’ ili ‘prekretnica u nauci’: takvih i sličnih poduhvata, dostignuća slične specifične težine, ima danas na stotine u svetu! U bar stotinak laboratorija širom sveta rade se slične stvari“, ovako je globalnu medijsku polemiku o kloniranju ljudskog embriona koju je prošle nedelje podstakla vest lansirana iz Masačusetsa, iz američke kompanije AdvancedCellTechnology prokomentarisao u razgovoru za „Vreme“ prof. dr Vladimir Glišin, naš najveći stručnjak za genetiku. Profesor Glišin, dugogodišnji direktor beogradskog Instituta za genetski inženjering i profesor Beogradskog univerziteta, ovih dana je kratko boravio u Beogradu: poslednjih godina rukovodi naučnim istraživanjima u kalifornijskoj kompaniji HyseqGenomicsBiotechnology. Ovaj naučnik svetskog glasa čak otvoreno kaže:
„Nisam siguran da cela ova gužva oko kloniranja ljudskog embriona nema veze i sa Bin Ladenom da bi Amerika malo zamaglila ono što se zbiva u Avganistanu: ovi iz Vustera u Masačusetsu (AdvancedCellTechnology je inače jedna sasvim pristojna kompanija) verovatno su pristali da se malo reklamiraju…“
VLADIMIRGLIŠIN: Oni su izmislili opasnost od antraksa. Lagali su! Da bi skrenuli pažnju javnosti sa bombardovanja Avganistana, lansirali su vesti „antraks u Beloj kući, antraks u NBC-ju, antraks u Vašingtonu…
Ali, umrlojenekolikoljudi…?!
Ma kakvi! Evo, kada bismo vi i ja sada dali da nam pregledaju ruke, našli bi da su nam ruke pune bakterija antraksa! To je seljačka bakterija. Kad dođe do epidemije antraksa, kako se tamo prikazivalo, ne može da umre jedna jedina žena u Filadelfiji. To je suluda tvrdnja! To je bila medijska kampanja, velika „žvaka“ i dimna zavesa. Nema pojedinačnih slučajeva antraksa, to ide kao epidemija!“
U ovoj medijskoj polemici treba razlikovati dve ravni: jedna je čisto biološka i tu su stvari jasne, druga je sociološka. Deo medija ponavlja priču iz pukog neznanja. Ostalo je politika. Šta o kloniranju poručuju papa, patrijarh ili Buš sasvim je nevažno, besmisleno i irelevantno. To u ovom momentu može da ima političkog značaja, ali je za razvoj nauke sasvim nebitno. Naravno da su svoj glas do neba digli konzervativni krugovi: sada kada je kloniran ljudski embrion, nema više mistike, nema „duše“, nema “ svetog duha“. Veronauka je izgubila pred naukom! Urušava se ceo religiozni kompleks. Uostalom, tako su pre dvadesetak godina reagovali konzervativni krugovi i kada se vodila polemika kako ćemo praviti decu: u živo (invivo), ili u epruveti (invitro). Danas se to masovno radi, samo u Beogradu imate tri bolnice! Ako ćemo da se šalimo, Bog i Biblija su bili prvi kloneri: Adam pravi Evu od svog rebra, ona dolazi na svet bespolnim putem!
Teorijski je nemoguće klonirati genetski identičnu osobu, biloški to je neostvarivo. Prema tome, besmisleni su svi ti scenariji o kloniranju Hitlera, Frankenštajna, pa ako hoćete i Merilin Monro. Genetski supstrat Ajnštajna je neponovljiv. Ljudi danas pod kloniranjem podrazumevaju različite stvari… Klonirati znači ostavljati potomstvo od jednog roditelja bespolnim putem. Ništa više. To u prirodi postoji stalno na nizu organizama. To uopšte nije nov fenomen.
Njihov poduhvat ima eventualne praktične implikacije za kasnije lečenje. Mora se reći da je ovo što oni rade dosta ograničenog dometa: uzima se embrion (to se radi invitro), oplodi se ćelija: dobijate osam ćelija, možete da uzmete jednu, vratite sedam i ako je sve dobro urađeno, žena fiziološki normalno funkcioniše. Ovu jednu ćeliju koja je izdvojena moguće je zamrznuti u tečnom azotu. Možete tu jednu ćeliju i da podelite na dva-tri dela. I ako za 30-40 godina osoba čija je ćelija uzeta oboli od ciroze jetre, mnogo je pila, onda iz tih embrionalnih ćelija možete u Petrijevoj šolji (invitro) da napravite zamenu: da kultivišete tu emrbrionalnu ćeliju da pravi ćelije jetre, slezine, neurone, koje želite…
Ne, ne može on da dâ. Ove ćelije se moraju uzeti iz embriona, pre nego što se on rodi! Međutim, ove ćelije mogu da budu i starije: postoje i matične ćelije, recimo iz koštane srži. Ove matične ćelije je moguće u epruveti kultivisati i razmnožavati, naterati ih da se pretvore u odraslu ćeliju nekog organa. One se mogu staviti, na primer, u bolesnu jetru da „rade“, da diferenciraju, da stvaraju nove ćelije jetre. Matična ćelija se može izolovati čak i kod bolesnog čoveka; ne znači da je baš ona obolela, možda su one kasnije ćelije obolele… Iz jetre se može napraviti mišićna ćelija, ili ćelija mozga, ćelija kože…. Donedavno nismo znali da takve ćelije postoje…
Ima razlike između embrionalnih ćelija i matičnih ćelija: embrionalne ćelije su pluripotentne, one mogu da idu u svaki organ, mogućnosti su neograničene, a matične ćelije su ograničene, ne mogu u sve organe. Danas u naučnim krugovima preovladava ideja da fokus istraživanja bude na ovim matičnim (multipotentnim) ćelijama. Možda ćemo u budućnosti i ovim ćelijama moći da „pokrijemo“ sve organe, tako da nam ne treba embrio. Ja mislim da je to što se terapeutike tiče mnogo zdraviji pristup, mnogo realniji, dostupniji, racionalniji i uz to – etički nesporan. Ovo što se sada radi u tim nekim laboratorijama je egzibicionizam! Tehnika je manje-više poznata: uzmete jednu jajnu ćeliju, izvadite jedro, uzmete genetski materijal iz kože i rodi se ovca Doli, miševi, šta god hoćete…
Itakomožetedaklonirateičoveka?
Pa, teorijski da. Verovatno bi rastur bio jako velik. Tu ima mnogo prepreka: mikrohirurgija, transplantacija, fiziologija, biologija, anatomija i još mnogo, mnogo nebioloških prepreka. I u životu kad sve ide idealno, kad imate idealne partnere, tek se 20 odsto polnih odnosa okonča začećem. Mehanizam oplodnje u prirodi uopšte nije jako efikasan. Reproduktivna efikasnost je vrlo mala u svim bićima. Verovatnoća uspeha u laboratoriji je veoma mala: verovatno su šanse 1:1000. Lako je praviti eksperimente sa ovcama, muka je sa ljudima. Ne treba eksperimentisati sa ljudima.
Ima neke logike da se to uradi: ali to ne treba da rade ni Buš, ni papa, već naučna javnost koja mora da proceni dokle se stiglo i šta dalje. Treba da se usvoji vrlo strog svetski protokol, kao i za lansiranje novih lekova.
Neosporno je da se nauka munjevito razvija. Daje se veoma mnogo novca za ova istraživanja. Hiljade naučnika godinama traga za lekom protiv raka i side. Znate, u našim krugovima kruži cinična krilatica: više ljudi živi od raka i side, nego što ih umire od raka i side! Hoću da kažem da je genetika toliko složena da nauka za sada ne može da sagleda sve: kao u šahu, možemo da predvidimo deset sledećih poteza, ali ne možemo jedanaesti. Ne vidimo celu tablu! Mi još nismo sagledali svu složenost jedne ćelije, jednog organizma. Na primer, jedna kolibakterija je nekoliko hiljada puta složenija nego najsloženiji kompjuter na svetu! Nijedna ćelija našeg organizma nije identična sa nekom drugom; i dve ćelije kože se bitno razlikuju. Svaki kancer je klon samo jedne ćelije: znači, samo jedna od nekoliko milijardi ćelija je mutirala i ta jedna mutacija može da ima dramatične posledice…
Znači, tek sada otkrivamo da je biološki sistem beskrajno složen. I zato mislim da fokus treba da bude na istraživanjima ovih matičnih ćelija. To što se sada radi u nekim laboratorijama sa kloniranjem ljudskog embriona je, ponavljam, egzibicionizam.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
Između sada već mitske ceremonije otvaranja i ništa manje spektakularnog zatvaranja Olimpijade bili smo svedoci petnaest dana istinske “olimpijske sportske fešte” koja je nadmašila sva očekivanja, a najviše je iznenadila možda baš same Francuze, zatečene usred dve nedelje opšteg “blaženstva” i zaborava na “politiku i stvarni život”. No, glavna zvezda ovih OI ipak nedvosmisleno ostaje sam Pariz, grad domaćin
Olimpijske medalje su nekada dodeljivane i za arhitekturu, književnost, muziku, slikarstvo i skulpturu, ali se nije ostvario Kubertenov antički san o spajanju “gimnastike za telo i muzike za dušu”
U Nacionalnom parku Sutjeska ponovo je buknuo požar. Vatra je za četiri dana zahvatila više od 150 hektara stogodišnje šume, a pomoć je u gaženju požara stigla je i iz Srbije
Talibani proslavljaju treću godišnjicu vladavine Avganistanom. Od 2021. godine, ljudska prava u ovoj zemlji kontinuirano se urušavaju. Ženama je zabranjen pristup mnogim javnim mestima i fakultetima, a većina srednjih škola za devojčice je zatvorena
Dok Rusija kontroliše veći deo istočnog dela Ukrajine, ukrajinske trupe nastavljaju sa napadima u oblastima Belgorod i Kursk. Ne sa namerom da ih okupiraju, već da „zaštite živote Ukrajinaca”. A i da pokažu mišiće
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!