Puškaš je pedesetih godina XX veka bio najbolji igrač na svetu. Miljenik navijača Honveda, miljenik Mađarske. Najpoznatiji Mađar na svetu. Poznatiji od Franca Lista i Šandora Petefija. Komandant mađarske lake konjice, majorkojigalopira
Do svoje desete godine Puškaš je nosio prezime Pucfeld. Njegov otac, mesar, bio je nemačkog porekla: DecasumečestozvalaŠvaba. Roditeljisu1937. PucfeldpromeniliuPuškaš. Puškašnamađarskomznačipuškar. Mladi Ferenc odrastao je u Kišpeštu, predgrađu Budimpešte, po ceo dan se igrao na ulici, bio je velika pričalica i prznica. Jednog od dečaka doveo je kući. Mama, dajmuneštodajede, igraojeboljeodmene.
Taj dečak koga je Puškaš doveo bio je Jožef Božik. Ne verujem da je to Puškaš više ikada ponovio, da je priznao da je neko bolji od njega. Tako je nastalo veliko prijateljstvo, prijateljstvo kakvog nije bilo i neće biti među velikim igračima. Puškaš i Božik zajedno su otišli u mali klub Kišpešt, pa u Honved i u reprezentaciju. Uvek je Puškaš bio malo brži, malo ispred Božika, ali njihovo je prijateljstvo nastavljeno i u vreme kad Puškaš više nije bio u Mađarskoj. Svoju prvu utakmicu Puškaš je odigrao 6. decembra 1943. Kišpešt je izgubio sa 4:3, a Puškaš je dao jedan gol. Sa 18 godina Puškaš je već bio u reprezentaciji. Prva utakmica bila je protiv Austrije, 20. avgusta 1945. I poslednju utakmicu Puškaš je odigrao protiv Austrije, 14. oktobra 1956. Na obe te utakmice bio je strelac. Ferenc Puškaš odigrao je osamdeset četiri utakmice za reprezentaciju i postigao osamdeset tri gola. Taj jedan gol razlike samo pojačava simetriju. Takav prosek u reprezentaciji niko nije postigao u svetskom fudbalu. Gustav Šebeš, po uzoru na sovjetski model, osnovao je tim Honved, tim vojske, ili tim policije, ili tim policije i vojske. U tom timu bili su Grosič, Božik, Puškaš, kasnije će doći Kočiš i Cibor, i tako je formiran najbolji tim na svetu. Tim reprezentacija. Nedostaje samo Nandor Hidegkuti. Honved je pet puta bio prvak Mađarske, a Puškaš četiri puta najbolji strelac prvenstva: 50, 31, 25, 27 golova po sezoni.
Mađarska je osvojila zlatnu medalju na Olimpijadi u Finskoj 1952. Pobedila je Jugoslaviju u finula sa 2:0. Kapiten tog tima bio je Ferenc Puškaš. SamosmoMađarimapriznalidasubolji, kaže mi sinoć Stjepan Bobek u jednom dugom telefonskom razgovoru.
Na dve utakmice protiv Engleza, utakmicastoleća u Londonu 25. novembra 1953. i revanš utakmica u Budimpešti 23. maja 1954, Puškaš je postigao četiri gola. Dva u Londonu i dva u Budimpešti. Rezultat 6:3 u Londonu i 7:1 u Budimpešti. Mađarska–Engleska 13:4. A nisu bili u pitanju petlići Engleske nego njihov najbolji tim.
U finalu Svetskog prvenstva 1954. Puškaš je dao dva gola Nemcima. Prvi za 1:0 i drugi koji je poništen na samom kraju utakmice. A lepo se vidi u filmskom žurnalu da je taj gol bio regularan. I tako nije bilo 3:3 nego 3:2 za Nemačku. To je bio kraj mađarske ere, kraj zlatnog tima. U četiri godine (od 1950. do 1954) stao je ceo jedan vek. Jer je ta reprezentacija odigrala 59 utakmica, 50 puta je pobedila, sedam puta igrala nerešeno i izgubila od Austrije sa 5:3 i Nemačke sa 3:2. Puškaš je pedesetih godina XX veka bio najbolji igrač na svetu. Miljenik navijača Honveda, miljenik Mađarske. Najpoznatiji Mađar na svetu. Poznatiji od Franca Lista i Šandora Petefija. Komandant mađarske lake konjice, majorkojigalopira. Posle revolucije 1956, koja je surovo ugušena ruskim tenkovima, Puškaš, Kočiš i Cibor otišli su u izgnanstvo. To su bile dve godine lutanja, jer se nijedan klub nije usuđivao da primi izgnanike: Lutalismosvetom, doknasnadvamesecanisuprihvatiliBrazilci. NikadnisamzaboravioDidijakojisesvesrdnotrudiookonas, otvorenogiiskrenogsrca, alinećuzaboravitiniDidijafudbalskogmajstora. Bilisutosenzacionalnisusreti, igraniilegalno, izmeđumogHonvedaiFlamenga. Pobedilismosa6:4, odmahzatimizgubili (4:6), ponovopobedili (4:2), paizgubilisa1:5. Riojebioufudbalskomplamenu…
VELIKI PUŠKAŠ: Dečak iz Kišpešta
Tokom te dve godine lutanja Puškaš je bio i u Beogradu. Odveo ga je Anton Rudinski na Čuburu, ali o tome više drugi put. Puškaš je te 1958. imao već 31 godinu i višak kilograma. Ali želeo je samo u jedan klub, najbolji klub na svetu – u Real Madrid. Test utakmica za Puškaša bila je Mančester junajted – Real na Old Trafordu. Pobedio je Real sa 6:1, a Puškaš je dao dva gola. To je bio 11. maj 1958, tri meseca posle minhenske nesreće Mančestera i dve godine posle ustanka u Budimpešti. Ima neke čudne plemenitosti u susretu dve nesreće.
Di Stefano, apsolutni vladar Madrida, primio je Husara Lutalicu i tako je krenuo novi život Ferenca Puškaša. KadsamdošaouReal, biosamdebljinegoštotreba. Uzimaobihdvadžemperaisamosamtrenirao, trenirao. Višenegoikadasatimasamvežbaoitrčao. Puškaš je postao pravi profesionalac, dolazio je prvi, a odlazio poslednji sa treninga. SvejebilokakokažeDiStefano. Tojenajboljifudbalersvihvremena. Asnadasovima. BoljiodPelea. Dobrosmoseslagali.
Dugo je trajala labudova pesma dvojice velikih igrača, u zrelim, u poznim godinama. Puškaš je četiri puta bio najbolji strelac španskog prvenstva: 26, 27, 26, 20 golova po sezoni.
I kruna te igre dvojice velikih majstora bilo je finale Kupa šampiona na Hampden parku u Glazgovu. Real–Ajntraht iz Frankfurta, 18. maja 1960, 7:3. Na toj utakmici Puškaš je dao četiri gola. Di Stefano tri. Bilajetopesma, anefudbal. Puškaš je i u finalu Kupa šampiona 1962. bio strelac tri gola, ali je Benfika pobedila sa 5:3. Dolazio je i mladi Euzebio. Pa, gde je Puškaš igrao bolje, u Honovedu ili u Realu? UHonvedujebilaradost. URealusezarađivalo. Tamojebilouživanje. UMadridujesveličilonabiznis.
A kad su Puškaša pitali u Španiji o onom finalu protiv Nemaca, on je odgovorio: Kažutragedija? Zaštotragedija? Jednostavnonismouspeli. Moždanismoimalisreće. Ipak, samismokrivi… Dugosmoigralidobro, brzo, pametno, raznovrsno. Ali, jednomjeitomoralodastane. Takavjefudbal.
O tom finalu pričao mi je Nandor Hidegkuti u maju 1967. u Subotici. Ali to je već iz priče „Ofelija u Subotici“.
Na terasi hotela „Argentina“ u Dubrovniku 4. jula 1979, u tri sata posle podne, Danilo Kiš govorio mi je da je verovao da će Mađarska biti prvak sveta. I želeo je da napiše esej o pesmi Lajoša Kašaka Konjumire, pticeuzleću i o golovima glavom Šandora Kočiša. Mađarska je izgubila to finale i Kišov esej ostao je nedovršen.
Možda bismo poverovali ovoj smirenoj analizi, možda je poverovao i Puškaš… Posle 25 godina dobrovoljnog izgnanstva, Puškaš se vratio u Budimpeštu. Na Nep stadionu bilo je 80.000 gledalaca. I ceo Nep je plakao, došli su da pozdrave najvećeg fudbalera Mađarske. I Puškaš je znao da ono finale sa Nemačkom nije prošlo. I da Eči, i da onaj dečak iz Kišpešta nije odlazio nikud, i da ga tamo negde čeka onaj njegov drug iz detinjstva koji bolje igra lopte od Ferenca Puškaša. Jožef Božik umro je od srca 1978.
U finalu Kupa šampiona 1961. Benfika je pobedila Barselonu sa 3:2. Golove za Barselonu dali su Kočiš i Cibor. Njihov tim na toj utakmici pogodio je jedanaest puta stativu gola Benfike. To finale Kupa šampiona igralo se na istom stadionu, Vankdorf, u Bernu, na kome je Mađarska izgubila u finalu Svetskog prvenstva.
P. S. Negde krajem osamdesetih igrali su i veterani Mađarske i Jugoslavije na stadionu JNA. S jedne strane Puškaš, Grosič, Božik, Hidegkuti, Tihi, a s druge strane Beara, Bobek, Vukas, Mitić. Početkom drugog poluvremena nestalo je struje, prekid je trajao punih pola sata. A kad su se upalili reflektori, neki igrači su sedeli na travi, neki na klupi. Neki su bili u svlačionici. Samo je Zlatko Čajkovski baratao loptom, pa onda malo sprintao. Opet je tu bila ona Čikova energija iz njegovih najboljih dana. I pre te pauze i posle Čajkovski je stalno začikivao Puškaša, tražio duel, oštrinu. A Puškaš je svojom levicom odigravao levo-desno iz prvog dodira. Kakvi su to bili pasovi. Koliko je jednostavnosti i čistote bilo u toj Puškaševoj liniji. Kako se jednostavnost pretvarala u čudo. I kad je Čik baš krenuo žestoko, i kao osa i kao vuk, Puškaš mu je tom svojom levicom, tako na rez, proturio loptu kroz noge, jednom, pa još jednom u istom cugu, kakva su to bila dva vezana tunela. U Mađarskoj taj dribling zovu „pregača“. I tako sam video kako je driblao taj major Ferenc Puškaš, kralj Budimpešte i kralj Madrida, koji je voleo Lajoša Kašaka i onaj njegov stih:
Carinicinasvakojstanici udarenamžignasrce.
To je prevod Danila Kiša za velikog Ferenca Puškaša, dečaka iz Kišpešta.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!
“Danas je dovoljan jedan klik na Guglu da saznamo o nekom gradu sve; od istorije, klime, umetničkih ponuda... pa sve do jeftinih restorana! Ali pravi čitaoci neće ‘klik’, već emociju koja će da pokrene njihov proces proživljavanja, a ne pukog konzumiranja”
Bombardovanje čula postalo je nova fascinacija u konzumiranju umetničkih dela, a izraz “imerzivno” postao je ključna reč u vokabularu Britanaca za opisivanje i vrednovanje svake izložbe. Među brojnim ove letnje sezone, u fokusu su tri
Letnjikovci i vile u Vrnjačkoj Banji kriju mnoge tajne nekadašnjih vlasnika kao i burne istorije ovog mesta u kojem organizovani turizam postoji već 156 godina, a nije prestajao ni za vreme Drugog svetskog rata kada se ovde smestio Štab Druge oklopne divizije Trećeg rajha
Najnoviji roman Aleksandra Novačića Solženjicin: Odisej iz Gulaga objavljen je krajem jula u Beogradu, u izdanju izdavačke kuće Logos. Aleksandar Solženjicin je pre pedeset godina bio proteran iz SSSR-a, a državljanstvo mu je oduzeto. Posle 20 godina, poput antičkog Odiseja, vratio se u svoju opljačkanu Itaku gde su se prosci nadmetali za ruku njegove voljene Penelope, Rusije. U narednim brojevima “Vreme” će preneti najzanimljivije delove romana, uz dozvolu autora i izdavača
Na beogradskom aerodromu „Nikola Tesla" se već nekoliko puta ponavlja isti kvar usred letnje sezone. Nadležni kažu da se radi o globalnom kvaru na softveru, ali analitičari smatraju da je neobično da kvar tako dugo traje i da IT stručnjaci ne mogu da ga otklone
Slika malobrojnih i umornih ekoloških aktivista jutro posle u Pionirskom parku, je slika svih dosadašnjih protesta protiv autokratske vlasti Aleksandra Vučića i njenih nauma. Nije, međutim, rudarenje ili nerudaranje litijuma srž problema u Srbiji
Šta to Olimpijske igre već 2800 godina pokreću u ljudima? Zašto jedan Lebron Džejms posle svega hoće i olimpijsko odličje? A Novak Đoković, koji je osvojio sve što se osvojiti može, plače kao dete zbog toga što je osvojio zlato na Olimpijadi. Zašto, čoveče?
Arhiva nedeljnika Vreme obuhvata sva naša digitalna izdanja, još od samog početka našeg rada. Svi brojevi se mogu preuzeti u PDF format, kupovinom digitalnog izdanja, ili možete pročitati sve dostupne tekstove iz odabranog izdanja.
Šta se zbiva u zemlji i svetu, šta ima u novinama i kako provesti vreme?
Svake srede u podne Međuvreme stiže elektronskom poštom. To je sasvim solidan njuzleter i zato se prijavite!