Pogled iz Zagreba
Moramo se samo nadati da sav taj potencijal regionalnog zbližavanja, pa makar i preko jedne sporedne stvar – a nogomet je najvažnija sporedna stvar na svijetu – nije prokockan prisutnošću Tompsona na proslavi
Moramo se samo nadati da sav taj potencijal regionalnog zbližavanja, pa makar i preko jedne sporedne stvar – a nogomet je najvažnija sporedna stvar na svijetu – nije prokockan prisutnošću Tompsona na proslavi
Zbirno gledano – na terenu su politički kontekst imale utakmice u kojima su igrali Srbi, Hrvati i Albanci. Na celom svetu koji igra fudbal, samo ove tri nacije imaju potrebu da kroz fudbal prožive i ostvare svoje vekovne političke aspiracije i leče komplekse malih naroda
Hrvatska je u samom korenu jugoslovenske škole. To treba otvoreno reći. Kod njih je fudbal prvo došao. Imali su zrelije igrače i zreliju infrastrukturu. Uvek su dobro radili. Nisu oni slučajno dovedeni u Partizan ’45. kao oslonac. Nikako ih ne treba potcenjivati. Šta je prednost Hrvata u odnosu na nas u društvenom smislu, pa se to oslikava i na fudbal? Kvalitet je i na jednoj i na drugoj strani sličan, međutim, oni su spremni da uhapse svog bivšeg predsednika Vlade Ivu Sanadera i da ga drže u zatvoru zbog pronevere
Predsednik je rekao da je Srbija demokratsko društvo u kome svako ima pravo da navija za koga želi. To oko demokratskog izbora strane za koju će neko da navija, rekao bi čovek, važi samo u fudbalu i drugim okretnim igrama. Tako je barem bilo do pre neki dan
Enis Zebić, Jučerašnji svijet: Hrvatska, Durieux, Zagreb 2017.
Duboko verujem u teoriju da je svaku životnu i društvenu situaciju moguće opisati fudbalskom analogijom sa terena ili oko njega. Ovoga puta se radi o fudbalskoj eksplikaciji srpsko-hrvatskih odnosa
"Pročitajte esej ‘Šta je to kosovsko opredeljenje’ Zorana Mišića iz 1963. Tu se kaže da kada danas čitamo ‘Pohvalu knezu Lazaru’ patrijarha Danila III, iz 1392. ili 1393, čini nam se kao da smo na beogradskim ulicama 27. marta. Mišić iz Danilove pohvale citira reči Lazarevih junaka: ‘Bolje je nama u podvigu smrt, negoli sa stidom život. Bolje je nama u boju smrt od mača primiti, negoli pleća neprijateljima našim dati’"
Pre tačno godinu dana, preminula je naša koleginica i prijateljica Tatjana Tagirov. Na godišnjicu njene smrti, istovremeno u Beogradu i Zagrebu, objavljena je knjiga kolumni "J’accuse", koje je Tanja pisala u zagrebačkom "Arkzinu" od 1993. do 1996. godine. Zbirka kolumni u izdanju zagrebačke Documente i Žena u crnom promovisana je u Zagrebu 4. jula, a u Beogradu 7. jula, na dan Tanjine prerane smrti. Tim povodom prenosimo jednu od Tanjinih kolumni iz "Arkzina"
"Teško je očekivati zrele korake jer je povijesno gledano dominantni trend poricanje zločina. Čak i kad se činjenice sudski utvrde, ljudi ih sporo prihvaćaju jer ih često minoriziraju političari. A ono što nam se sada događa jeste da se umjesto preuzimanja odgovornosti za zločine počinjene devedesetih i njihove posljedice, negiraju i zločini počinjeni u Drugom svjetskom ratu"
Teritorija koja se danas naziva Zapadnim Balkanom oduvek je zbog svog geostrateškog položaja bila na meti interesa velikih sila. Trend koji je bio dominantan tokom cele istorije ovog podneblja, nije se promenio do danas, što bitno utiče i na politiku koju vode vlade zemalja koje su nastale raspadom Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. Zbog svega ovoga, kao i u svetlu obeležavanja sedamdesetogodišnjice donošenja Rezolucije Informbiroa, nedeljnik "Vreme" i Centar za međunarodne odnose i održivi razvoj (CIRSD) organizovali su 26. juna diskusiju pod nazivom "Srbija između Rusije i Zapada". Učesnici panela su bili profesori Ivan Vujačić, Vladeta Janković i Dejan Jović, te Vuk Jeremić, predsednik CIRSD-a i bivši ministar spoljnih poslova Republike Srbije. Razgovor je vodio Filip Švarm, odgovorni urednik nedeljnika "Vreme"
Ako saksiju okreneš naopačke, ona neće postati lokomotiva, i dalje će biti saksija. Tako je i sa nacionalističkim emocijama, zvale se one "mržnja" ili "ljubav"
Ostaće sporna odluka sudije koji nije dosudio penal Srbiji u utakmici protiv Švajcarske – samo je danas greška još očiglednija. Možda je sudijsko uverenje sporno, ali je "sudijina" i dalje poslednja